Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р. № 520/24351/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Світлани Чудних, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної медичної (військово-лікарська) комісії Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,- 

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медичної (військово- лікарській) комісії Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України”, оформлене листом від 14 серпня 2025 року № 33/4-Ж-691 щодо причинного-наслідкового зв`язку між захворюванням ОСОБА_2 та безпосередньою причиною його смерті;
- зобов`язати Центральну медичну (військово-лікарській) комісію Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України”, повторно переглянути встановлений причинний зв`язок захворювання, що призвело до смерті та причину смерті ОСОБА_2 , відображений у листі від 14 серпня 2025 року № 33/4- Ж-691 та прийняти нове рішення, яким пов`язати захворювання, яке призвело до смерті та причину смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Справа розглянута в межах строків з урахуванням перебування судді у відпустці.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.1985 р.
Відповідно до військового квитку серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 починаючи з 11.05.2023 р. проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України.
Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №6014 від 16.10.2024 р. підтверджується, що ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області.
ОСОБА_2 відповідно до Форми 100 від 22.08.2023 р., син позивача отримав поранення, діагноз після надання допомоги: МВТ, ВОСП обох гомілок, лівої ступні, лівого передпліччя, ВОНП н/з правої гомілки з вогнепальним переломом обох.
В подальшому, було видано довідку про обставини травми №1736/23 від 15.11.2023 р., в якій зазначено, що ОСОБА_2 22 серпня 2023 року отримав: МВТ (22.08.2023) ВОНП з багата уламковим переломом н/3 обох кісток правої гомілки зі зміщенням фрагментів. ВОСП лівої ступні.
Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №16164 відділення травматології підтверджується перебування ОСОБА_2 на лікуванні з 22.08.2023 по 23.08.2023 р. з діагнозом ВОСП. Багатауламковий (тип IIIB за Gustilo-Anderson) перелом н/3 обох кісток правої гомілки зі зміщенням фрагментів.
Водночас, 22.08.2023 р. ОСОБА_2 було проведено дослідження №63146 КТ головного мозку, висновками якого є - об`ємна та вогнищева патологія головного мозку, внутрішньочерепних гематом і ознак САК не виявлено. Кістки склепіння та основи черепа без травматичних змін.
Відповідно до Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13793 ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у центрі травматології та ортопедії КП “ДОКЛМ “ДОР”” від 23.08.2023 по 31.08.2023 р. з діагнозом МВТ ( 22.08.23) Вогнепальний перелом обох кісток правої гомілки ( СПО 12.08.23 АЗФ) ВОСП лівої стегна та передпліччя .Акубаротравма.
31.08.2023 р. ОСОБА_2 було видано довідку 8790 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця НГУ, де вказано що заключний діагноз: “МВТ” та на період з 23.08.2023 по 31.08.2023 р. він звільнений від служби.
Також, 02.10.2023 р. ОСОБА_2 було видано довідку ВЛК №140, за результатами проведеного огляду встановлено, що діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після вибухової травми (22.08.2023р.), важкого ступеню, акубаротравми, вогнепального наскрізного осколкового поранення правої гомілки з вогнепальним багатоуламковим переломом нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків; вогнепального сліпого осколкового поранення лівої стопи та III пальця лівої стопи, з наявністю дрібних металевих осколків в м?яких тканинах. Стан після оперативного лікування: ПХО вогнепальних ран, монтажу АЗФ «гомілка-стопа» на праву нижню кінцівку, фасціотомії правого стегна та правої гомілки (22.08.2023р.); ПХО вогнепальних ран правої гомілки та лівої стопи, фасціотомних ран правого стегна та правої гомілки (02.09.2023р.); ПоХО ран правого стегна та гомілки, ушиття фасціотомних та вогнепальних ран (05.09.2023р.); Демонтажу зламаного АЗФ, перемонтажу АЗФ, ПХО ран правої гомілки та лівої стопи, ушиття ран (15.09.2023р.)Травма, ТАК, повязана із проходженням військової служби ( довідка про обставини травми відсутня ). На підставі статті 81 графи II, Розкладу хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до виписки №001647 із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 в період з 28.11.2023 по 27.12.2023 р. перебував на лікуванні з діагнозом :S81.81 - Y36.2 наслідки МВТ (22.08.2023), вогнепального уламкового поранення кінцівок з вогнепальним багатоуламковим переломом дистального відділу обох кісток правої гомілки зі зміщенням кісткових уламків в стадії фіксації МОС пластинами та гвинтами, встановленим цементним спейсером. Стан після ряду операцій (22.08.2023 - ПХО ран, монтаж АЗФ, фасціотомія; 02.09.2023 - Повторна хірургічна обробка вогнепальних ран правої гомілки та стопи, хірургічна обробка фасціотомних ран правого стегна та правої гомілки; 15.09.2023 - Демонатж зламаного АЗФ, перемонтаж АЗФ, ПоХО ран правої гомілки та лівої стопи, ушиття ран; 04.11.2023 - демонтаж стрижневого АЗФ ділянки правої великогомілкові кістки; 09.11.2023 – Відкрита репозиція МОС переломів н/3 обох кісток правої гомілки пластинами та гвинтами, встановлення цементного спейсеру).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, перебуваючи вдома в очікуванні подальшого лікування, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №12- 17/02ВЛ/24 від 03.01.2024 р., де зазначено ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи вдома.
Довідкою про причину смерті №12-17/02ВЛ/24 від 03.01.2024 р. уточнено, що хвороба яка призвела до смерті: гострий розлад кровообігу, кардіоміопатія неуточнена , 05.01.2024 р. було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 .
Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку від 30.04.2024 р., комісія, призначена наказом командира військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.04.2024 р, №1306, надала висновок: згідно вимог пункту 3.11. п.п. 4 розділу 3 Порядку, комісія визнає випадок смерті солдата ОСОБА_2 природньою смертю, нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
13.09.2024 року Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» видала постанову №280, в якій зазначила діагноз i постанова військово-лікарської комісії: «Кардіоміопатія неуточнена. Гострий розлад кровообігу». Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), не пов`язані з проходженням військової служби.
У зв`язку з незгодою з таким рішенням у частині причинного зв`язку захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті ОСОБА_1 , було подано скаргу до Ц(М)ВЛК 17.03.2025.
Однак, відповіддю Ц(М)ВЛК від 29.04.2025 р, позивачу було повідомлено, що за результатами розгляду ЦМ(ВЛ)К встановлено, що постанова М(ВЛ)К від 13.09.2024 №280 про причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, та причину його смерті з проходженням військової служби прийнято обґрунтовано правильно у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 N?285, в редакції наказу МВС України від 23.05.2024 №331.
Підстав для її скасування та застосування іншого формулювання причинного зв`язку у даному випадку на теперішній час немає.
Комісією було зазначено, що у разі перегляду лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , встановлення іншої причини смерті, її уточнення та ймовірних механізмів за результатами судово- медичного розгляду матеріалів. ЦМ(ВЛ)К повторно розгляне порушене питання.
Під час надання правової допомоги ОСОБА_1 , адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем було направлено адвокатський запит від 29.05.2025 №45-Ч щодо надання інформації та медичної документації стосовно причин смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді ОБСМЕ від 05.06.2025 №02-06/1481 повідомлено, що 03.01.2024 року на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції №1 Чугуївського РУП ГУНІ в Харківській області старшого лейтенанта поліції Нестеренко О.В. від 02.01.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №2024221250000006 від 03.01.2024 року, судово-медичним експертом ОСОБА_4 , в приміщенні Вовчанського відділення КЗО3 Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведена судово-медична експертиза трупу ОСОБА_2 , 1985 року народження, встановлена причина смерті:«Гострий розлад кровообігу. Кардіоміопатія, неуточнена.», «Висновок експерта» №12-17/2-BJ/2 Відповіді на ряд питань містяться у «Висновку експерта» №12-17/2-B.J1/24.Питання №4 може бути розглянуто у ході проведення комісійної судово-медичної експертизи. Підміна «Висновку експерта» виписками або іншими документами заборонена.
Кримінальне провадження №12024221250000006 на даний момент закрито.
При судово-медичній експертизі трупа громадянина ОСОБА_2 , 1985 року народження, відповідно до висновку експерта №12-17/2-ВЛ/24, з урахуванням результатів лабораторних досліджень поряд з ознаками гострого розладу кровообігу (рясні трупні плями, рідкий стан крові, венозне ловнокровя внутрішніх органів, крововиливів на поверхні серця, набряк головного мозку та мяких його оболонок), встановлене захворювання - кардіоміопатія неуточнена.
Відповідно до відповіді ГМКЦ МВС України від 14 серпня 2025 року №33/4-Ж-691 відповідно до звернення від 01.08.2025 за результатами розгляду ЦМ(ВЛ)К встановлено, що згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №12-17/02-ВН/24 «Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи», де проводився розтин, хворобою, що призвела до смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) визнана «Кардіоміопатія неточнена. Гострий розлад кровообігу».
За висновком спеціального розслідування нещасного випадку Форми Н-5 в/ч НОМЕР_3 смерть визнана природньою, нещасний випадок - таким, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Таким чином, постанова М(ВЛ)К від 13.09.2024 №280 про причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, та причину його смерті з проходженням військової служби прийнято обґрунтовано, у відповідності до вимог Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285.
Позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232 від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з частиною сьомої статті 1 Закону № 2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232, та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно із пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
- медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402, основними завданнями військово-лікарської експертизи, зокрема, є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 глави 2 Розділу І Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Документування в електронній формі здійснюється із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Члени ВЛК повинні:
добросовісно, чесно та професійно виконувати свої обов`язки;
постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності;
не ухилятися від прийняття рішень;
не допускати зловживань та неефективного використання державної власності;
знати вимоги нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи та застосовувати їх під час виконання обов`язків.
Коректність та ввічливість - у своїй поведінці члени ВЛК повинні дотримуватись правил коректності та ввічливості, прийнятних в українському суспільстві. Поведінка членів ВЛК не повинна провокувати виникнення конфліктних ситуацій.
Прозорість - члени ВЛК не повинні обмежувати доступ до інформації, що не є таємною чи конфіденційною. Члени ВЛК не повинні надавати будь-яку завідомо неповну або неправдиву інформацію з метою введення в оману.
Конфіденційність - члени ВЛК, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина або будь-яку конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала відомою у зв`язку з виконанням ним своїх повноважень, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законом випадків.
Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. 
До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
У силу пункту 2.3.4. глави 2 Розділу І Положення, ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі запиту оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) і закладах охорони здоров`я (установах) організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд, військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу), військовозобов`язаних, резервістів; запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та інших осіб; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (підпункт 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу II Положення № 402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Згідно із п. 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка вноситься до документа, яким оформлюється постанова ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог цього Положення.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений главою 21 розділу ІІ Положення № 402.
За пунктом 21.1 глави 21 Розділу ІІ Положення, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Відповідно до пункту 21.2 глави 21 Розділу ІІ Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Отже, суд наголошує на тому, що, у разі, коли під час медичного огляду військовослужбовця встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, про що приймає постанову у формулюванні залежно від періоду виникнення та обставин розвитку і наслідків захворювання. Така постанова оформлюється, зокрема, довідкою та є обов`язковою до виконання.
Суд зазначає, що, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, він вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
У спірному випадку суд не може надавати оцінку постанові ВЛК щодо формулювання причинного зв`язку захворювання позивача, оскільки вирішення такого питання імперативно віднесено Положенням № 402 до компетенції позаштатних постійно діючих госпітальних, гарнізонних ВЛК і ЛЛК, штатних ВЛК при проведенні медичного огляду військовослужбовця.
Водночас, відповідно до позовних вимог, позивач просить суд, серед іншого, визнати протиправним Рішення Центральної військово-лікарської комісії №33/4-Ж-691 від 14.08.2025 року.
Суд зазначає, що, за змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частин першої та третьої статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
У Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
За правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення ().
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.
З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Із цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи -позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 23.12.2019 у справі № 712/3842/17, від 27.02.2020 у справі № 500/477/15-а.
З матеріалів справи судом встановлено, що Як вже встановлено судом, ОСОБА_2 , 1985 року народження, проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України, про що свідчить військовий квиток та відповідні документи. Його безпосередня участь у заходах із забезпечення оборони України та захисту населення в умовах збройної агресії Російської Федерації підтверджується довідкою №6014 від 16.10.2024 р. 22 серпня 2023 року під час виконання бойових завдань у Запорізькій області ОСОБА_2 зазнав тяжких поранень внаслідок артилерійського обстрілу: множинні вогнепальні осколкові поранення обох гомілок, лівої стопи та передпліччя, багатоуламковий перелом кісток правої гомілки зі зміщенням фрагментів, а також акубаротравму.
Вказані обставини підтверджуються формою 100 від 22.08.2023 р., довідкою про обставини травми №1736/23 від 15.11.2023 р., виписками з медичних карт стаціонарного хворого та іншими медичними документами.
ОСОБА_2 переніс низку оперативних втручань, у тому числі первинну хірургічну обробку вогнепальних ран, монтаж та перемонтаж апарату зовнішньої фіксації, фасціотомію, ушиття ран, подальшу репозицію переломів із використанням пластин і гвинтів, а також встановлення цементного спейсера.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер удома, перебуваючи на лікуванні. У лікарському свідоцтві про смерть та довідці про причину смерті вказано: гострий розлад кровообігу, кардіоміопатія неуточнена.
Однак висновки різних комісій щодо причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті, є суперечливими. Так, акт спеціального розслідування від 30.04.2024 р. кваліфікував смерть як «природню» і таку, що не пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Водночас постанова військово-лікарської комісії від 13.09.2024 р. №280 прямо вказала, що захворювання, яке призвело до смерті – кардіоміопатія з гострим розладом кровообігу, пов`язане із проходженням військової служби.
Таким чином, відповідач при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував усіх документально підтверджених обставин та усієї необхідної медичної документації. Відповідач не вжив усіх заходів для належного встановлення причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з обставинами проходження військової служби та виконання бойових завдань, унаслідок чого було порушено процедуру прийняття рішення.
Крім цього, відповідачем не досліджувалось питання можливості того, що чинники які стали підставою для захворювання виникли та безпосередньо могли вплинути на стан здоров`я під час безпосередньої участі позивача в бойових діях в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії.
Отже, відсутні належні, допустимі та достатні докази щодо вжиття відповідачем, при розгляді документів померлого всіх дій з метою належного встановлення обставин та можливого причинного зв`язку з захворюванням, яке спричинило смерть, саме в період служби та/або початок захворювання яких був в період перебування позивача в лавах Збройних Сил України та безпосередньої його участі в бойових діях під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Центральна медична (військово-лікарській) комісія Державної установи “Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України” прийняла рішення про причинний зв`язок захворювання, що призвело до смерті та причини смерті сина Позивача - ОСОБА_2 з порушенням процедури передбаченої Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285 (далі - Положення), зокрема без направлення запитів до закладів охорони здоров`я (установ), військової частини, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, узагальнення та оцінки результатів для з`ясування фактичних обставин, що призвело до смерті та причини смерті, що у свою чергу, свідчить про порушення Центральною медичною (військово-лікарській) комісією Державної установи “Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України” порядку прийняття рішення про причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини.
Водночас, слід зауважити, що відповідно до підпункту 2.3.4. пункту 2.3. розділу I Положення № 402, ЦВЛК, серед іншого, має право:
- перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;
- перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах;
- розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Отже, пунктом 2.3 визначено об`єм дискреційних повноважень ЦВЛК. У тому числі, передбачена підп. 2.3.4. п. 2.3 розділу І Положення № 402 право ЦВЛК перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи.
Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. розділу І Положення № 402, ЦВЛК є штатною військово-лікарською установою яка приймає постанови що є обов`язковою до виконання.
Згідно із п. 2.3.5. Положення № 402, рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Положення № 402 дає суду підстави прийти до висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення підпорядкованих ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.
Отже, ЦВЛК, яка має право залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи, наділена повноваженнями щодо розгляду, перегляду, скасовування, відміни, затвердження, не затвердження, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України, є компетентним суб`єктом владних повноважень, що контролює підпорядковані ВЛК та перевіряє прийняті ними рішення з метою захисту військовозобов`язаних, військовослужбовців та резервістів.
Тому, саме з огляду на свій статус у системі військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, ЦВЛК й наділена широким спектром прав та повноважень, які вона повинна використовувати у своїй діяльності максимально повно та ефективно, а не ухилятися від їх використання.
Так, спірне рішення не містить жодної оцінки щодо спростування або не спростування наданим позивачем документів щодо перегляду встановленого постановою про причинний зв`язок захворювання позивача, з урахуванням стану перебігу хвороб позивача, а також здійснення індивідуальної, комплексної оцінки стану здоров`я з метою визначення дійсного причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 ..
Суд зауважує, що саме відповідач - у даному випадку, в силу своїх дискреційних повноважень повинен був надати таку оцінку та надати позивачу повну та обґрунтовану відповідь з урахуванням усіх обставин та медичних документів, що передували вказаним обставинам.
Прийняте Центральною медичною (військово-лікарській) комісією Державної установи “Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України рішення, оформлене протоколом засідання від 14 серпня 2025 року №33/4-Ж-691 є протиправним, оскільки було порушено процедуру його прийняття.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Стосовно оцінки інших аргументів (доводів), наданих сторонами, то суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивача, шляхом: 
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної медичної (військово-лікарська) комісії Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язаннявчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медичної (військово- лікарській) комісії Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України”, оформлене листом від 14 серпня 2025 року №33/4-Ж-691 щодо причинного-наслідкового зв`язку між захворюванням ОСОБА_2 та безпосередньою причиною його смерті.
Зобов`язати Центральну медичну (військово-лікарській) комісію Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України” повторно переглянути встановлений причинний зв`язок захворювання, що призвело до смерті та причину смерті ОСОБА_2 , відображений у листі від 14 серпня 2025 року № 33/4- Ж-691 та прийняти нове рішення, яким пов`язати захворювання, яке призвело до смерті та причину смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центральну медичну (військово-лікарській) комісію Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України”(04116, м. Київ, вул.Бердичівська, 1, ЄДРПОУ 08735882) судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ЧУДНИХ