ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3984/25	
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
26 березня 2025 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кобеляцької міської ради Полтавської області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:
визнати протиправним та скасувати рішення шістдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 24.01.2025 року №21 “Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства";
зобов`язати Кобеляцьку міську раду Полтавського району Полтавської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на викуп земельної площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства під кадастровим номером 5321882200:00:001:0283 відповідно до вимог п.6-1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці цієї земельної ділянки станом на момент подачі заяви від 26.06.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, з метою придбання земельної ділянки подав відповідну заяву до відповідача та усі документи, передбачені нормами Земельного кодексу України. Однак, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про продаж земельної ділянки без зазначення обґрунтованих причин відмови, як цього вимагає стаття 128 ЗК України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що питання продажу земельної ділянки належить саме до дискреційних повноважень як органу місцевого самоврядування. Звертав увагу на те, що підставою для прийняття рішення про відмову у продажі земельної ділянки позивачу послугувало надання позивачем документів, які не відповідають встановленим вимогам, а саме витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.11.2023, в якому строк дії - 3 місяці з дати формування є простроченим. Також в такому витязі вказана нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є неактуальною станом на час звернення позивача із відповідною заявою. Окрім того, звертав увагу на те, що в поданих документах існує невідповідність нормам Земельного кодексу України, зокрема в тій частині, що у Витязі окрім ріллі (37,1507 га) значиться землі під польовими дорогами, зокрема під ґрунтовими - 0,6684 га. Водночас, згідно п. 5 статті 37-1 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної та комунальної власності під польовими дорогами передаються в оренду без проведення земельних торгів власникам земельних ділянок, суміжних із земельними ділянками під такими польовими дорогами. Також наголошував на тому, що суб`єктом звернення із відповідною заявою має бути не фізична особа ОСОБА_1 , а створене ним селянське (фермерське) господарство "Росинка", оскільки з моменту його створення, то саме воно набуло правомочності володіння та користування такою земельною ділянкою /а.с. 63-67/.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. 
ОСОБА_1 передано в постійне користування земельну ділянку площею 41,1 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Золотарівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, відповідно до Державного акта на право користування землею серія IV-ПЛ №002762-217 від 07.07.1997 року /а.с. 13-14/.
У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.11.2023 №НВ-9930901612023 право користування земельною ділянкою площею 37,8191 га кадастровий номер 5321882200:00:001:0283 зареєстровано за ОСОБА_1 .
26.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до Кобеляцької міської ради з заявою про видачу рішення про продаж земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер 5321882200:00:001:0283 для ведення фермерського господарства у приватну власність. До заяви додано: копія паспорта та ідентифікаційного номера, копія державного акту на право користування землею; копія витягу з Державного земельного кадастру.
Рішенням першого пленарного засідання п`ятдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 02.08.2024 №31 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства" відмовлено громадянину ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, що належить на праві постійного користування, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею виданого громадянину України серія ІV-ПЛ № 002762, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 07.07.1997 року за №140 площею земельної ділянки 41,1 га, кадастровий номер 5321882200:00:001:0283, відповідно до вимог пункту "б" частини п`ятої статті 128 Земельного кодексу України, а саме: виявлення недостовірних відомостей у поданих документах /а.с. 9/.
Позивач не погодився з рішенням першого пленарного засідання п`ятдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 02.08.2024 №31 та звернувся до суду з позовом. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі №440/11059/24 Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволенно частково. Визнано протиправним та скасувано рішення першого пленарного засідання п`ятдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 02.08.2024 №31 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства". Зобов`язано Кобеляцьку міську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 про надання дозволу на викуп земельної ділянки з кадастровим номером 5321882200:00:001:0283, загальною площею 37,8191 га та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок) /а.с. 47-56/.
Рішенням шістдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 24.01.2025 №21 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства" відмовлено громадянину ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, що належить на праві постійного користування, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею виданого громадянину України серія ІV-ПЛ № 002762, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 07.07.1997 року за №140 площею земельної ділянки 41,1 га, кадастровий номер 5321882200:00:001:0283, відповідно до вимог пункту "б" частини п`ятої статті 128 Земельного кодексу України, а саме: виявлення недостовірних відомостей у поданих документах /а.с. 12/.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам врегульовано статтею 128 Земельного кодексу України, відповідно до частини 1 якої продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Згідно з частинами 2, 3 статті 128 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.
Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з пунктом 6-1 розділу ХХ Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також юридичні особи, яким на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" належало право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, та які відповідно до статті 92 цього Кодексу не можуть набувати земельні ділянки на праві постійного користування, орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів. Купівля земельних ділянок відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює: нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель сільськогосподарського призначення; експертній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель несільськогосподарського призначення.
У разі купівлі земельної ділянки її покупець має право на розстрочення платежу із сплати ціни земельної ділянки з рівним річним платежем з урахуванням індексу інфляції, за умови встановлення заборони на продаж або інше відчуження та надання у користування земельної ділянки до повного розрахунку покупця за договором купівлі-продажу.
Розрахунок за придбану земельну ділянку здійснюється щороку, рівними частинами, у місяць, що настає за звітним роком. Покупець має право на дострокове погашення всієї або частини суми ціни продажу земельної ділянки з розстроченням платежу з урахуванням індексу інфляції. Строк розстрочення платежу становить: щодо земель сільськогосподарського призначення - 10 років, щодо земель несільськогосподарського призначення - 30 років, якщо покупець не ініціює встановлення меншого строку. У разі купівлі земельної ділянки з розстроченням платежу право власності переходить до покупця після сплати першого платежу.
Право купівлі земельної ділянки відповідно до цього пункту також мають громадяни України - спадкоємці громадян, яким належало право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства (крім випадків, якщо такі земельні ділянки були передані у власність чи користування фізичним або юридичним особам). Якщо таких спадкоємців декілька, земельна ділянка придбавається ними у спільну часткову власність, де частки кожного із спадкоємців у праві власності є рівними.
Громадяни України та юридичні особи, що здійснюють купівлю земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до цього пункту, мають відповідати вимогам, визначеним цим Кодексом до набувачів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Положення частини сьомої статті 130 цього Кодексу не поширюються на земельні ділянки, які придбаваються відповідно до цього пункту.
Юридичні особи набувають право на купівлю земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до цього пункту з 1 січня 2024 року.
У разі якщо у складі земель, що перебувають у постійному користуванні, довічному успадкованому володінні, є землі, які не можуть передаватися у приватну власність, або постійний користувач, володілець земельної ділянки на праві постійного користування не може набувати у власність земельну ділянку відповідно до закону, такий землекористувач здійснює поділ земельної ділянки з виділенням частини, на якій розміщені такі землі, в окрему земельну ділянку з подальшою її передачею в оренду на умовах, визначених цим пунктом. У такому разі землекористувач, володілець протягом одного місяця з дня внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, утворену внаслідок поділу, зобов`язаний подати до органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, клопотання про вилучення земельної ділянки з користування та передачу її в оренду. Умови оренди визначаються з урахуванням таких особливостей: встановлюється строк оренди 50 років, якщо орендар не ініціює встановлення меншого строку; розірвання договору оренди, зміна його умов в односторонньому порядку орендодавцем не допускається.
Право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності зберігається за суб`єктом відповідного права, які не здійснили купівлю таких земельних ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" набрав чинності 19.11.2022.
Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів" набрав чинності 03.04.2016.
Таким чином, в силу пункту 6-1 розділу ХХ Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", тобто до 03.04.2016, мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів.
В межах розгляду даної справи суд зауважує, що Рішенням шістдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 24.01.2025 №21 відмовлено ОСОБА_1 у продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, що належить на праві постійного користування, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею виданого громадянину України серія ІV-ПЛ № 002762, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 07.07.1997 року за № 140 площею земельної ділянки 41,1 га, кадастровий номер 5321882200:00:001:0283, відповідно до вимог пункту "б" частини п`ятої статті 128 Земельного кодексу України, саме з мотивів виявлення недостовірних відомостей у поданих документах /а.с. 12/.
Вказане рішення не містить жодних мотивів його прийняття та не містить детальної оцінки обставин, які бралися до уваги під час його прийняття.
Твердження відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, як підстави для прийняття оскарженого рішення не містяться в останньому, а відтак не оцінюються судом в цій справі.
Оцінюючи спірне рішення, суд наголошує, що відповідно до ст. 8 ЗУ "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 № 2073-IX (надалі по тексту - Закон №2073-ІХ) адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи ( ч. 1 ст. 16 Закону №2073-ІХ).
Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 2073-IX під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Відповідно до частини 2 статті 47 Закону № 2073-IX витребування необхідних документів та відомостей, збирання доказів, проведення слухання у справі та інші процедурні дії під час адміністративного провадження здійснюються відповідно до вимог цього Закону.
У відповідності до ст. 49 Закону № 2073-IX адміністративний орган повідомляє адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів після його початку, у порядку, передбаченому цим Законом.
У раз якщо адресат та/або заінтересована особа невідомі, адміністративний орган розміщує повідомлення на своєму офіційному веб-сайті або оприлюднює його в інший визначений законодавством спосіб.
У повідомленні зазначаються права та обов`язки учасника адміністративного провадження, у тому числі порядок ознайомлення з матеріалами справи, а також способи подання ним своїх пояснень та зауважень у справі та строк, протягом якого особа має право їх подати. Якщо необхідна особиста присутність учасника адміністративного провадження або його представника під час розгляду та вирішення справи (вчинення процедурної дії), у повідомленні наводиться обґрунтування такої необхідності.
За ст. 53 Закону № 2073-IX доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи.
Засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Належними є докази, які містять інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи.
Адміністративний орган не бере до розгляду докази, які не стосуються обставин справи, належно обґрунтувавши таку відмову.
Адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону.
Обставини, які згідно із законодавством повинні бути підтверджені певними доказами та/або засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами та/або засобами доказування.
Якщо законодавством не визначено докази та/або засоби доказування, якими можуть підтверджуватися обставини справи, адміністративний орган на власний розсуд визначає належність, допустимість, достовірність та достатність зібраних ним чи наданих учасниками адміністративного провадження доказів.
Відповідно до статті 72 Закону № 2073-IX мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються:
1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи);
2) фактичні обставини справи;
3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи;
4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу;
5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вищевказані вимоги адміністративного провадження встановлені Законом № 2073-IX, зокрема, оскаржуване рішення не містить будь-якої правої оцінки обставин, виявлених адміністративним органом, та чіткого зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не відповідає також і вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.
У зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, а рішення шістдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 24.01.2025 року №21 “Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства" - протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд зазначає наступне, надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на викуп земельної площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства під кадастровим номером 5321882200:00:001:0283 відповідно до вимог п.6-1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці цієї земельної ділянки станом на момент подачі заяви від 26.06.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Частиною третьою статті 128 ЗК України визначено, що орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
З наведеного слідує, що за наслідками розгляду заяви позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав прийняти одне із можливих рішень, а саме:
1) рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки;
2) рішення про відмову в продажу земельної ділянки із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Жодних виключень із вказаної вище норми права законодавцем не визначено, що кореспондує обов`язку суб`єктів владних повноважень щодо неухильного дотримання вказаних вище строків щодо розгляду заяви (клопотання) з питань продажу земельних ділянок. 
Суд зауважує, що позивачем з метою захисту його порушеного права обрана інша, аніж визначена цими нормами, форма рішення, а саме про надання дозволу на викуп земельної площею, що суперечить таким нормам Земельного кодексу України.
В свою чергу, надаючи оцінку посиланням представника відповідача на правовий режим земельної ділянки, що надана для ведення фермерського господарства, у розрізі спірних правовідносин суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 03.11.2021 у справі №817/1911/17 щодо передачі земельних ділянок у власність із земель для ведення фермерського господарства.
За наслідками розгляду вказаної справи судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав сформувала наступні правові висновки:
« 59. У члена фермерського господарства не виникає право користування земельною ділянкою, яка була надана власником (органом місцевого самоврядування) громадянину (засновнику) у користування для створення такого господарства. Єдиним суб`єктом, який володіє правомочністю користуватися земельною ділянкою, виділеною власником (органом місцевого самоврядування) для створення фермерського господарства, є саме таке фермерське господарство як суб`єкт господарювання.
60. Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника.
61. Чинні правові норми Земельного кодексу України та Закону №973-IV не передбачають права громадянина України використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства, без створення такого фермерського господарства та його реєстрації. Тому земля, надана в користування громадянину України для створення фермерського господарства, вважається такою, яка передана у користування всьому фермерському господарству. Але при цьому, власник землі залишається незмінним держава або територіальні громади. Фермерське господарство не має в цьому випадку документу, який засвідчував би державну реєстрацію права на землю (права постійного користування) на відміну від громадянина, який отримав земельну ділянку у користування та зареєстрував належним чином такий правочин. Отже, члени фермерських господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому ЗК України, та лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку».
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі №633/408/18 конкретизувала висновок, викладений, в тому числі, у наведеній вище постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, та зазначила, що член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у розмірі земельної частки (паю). Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства.
Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23.06.2020 у справі №922/989/18, від 01.04.2020, від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц.
До того ж, у постанові Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 120/488/24 суд касаційної інстанції, зокрема, зазначив, що після реєстрації фермерського господарства та набуття ним статусу юридичної особи, обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.
Суд звертає увагу учасників справи, що як позивачем у позові, так і відповідачем у відзиві на позов не заперечується того факту, що після того, як позивач отримав в постійне користування вказану вище земельну ділянку, розпорядженням Кобеляцької районної ради Полтавської області за заявою голови ОСОБА_1 зареєстровано селянське (фермерське) господарство "Росинка". Відтак, станом на час звернення позивача із заявою про продаж такої земельної ділянки, фактично обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. 
Разом з цим, повертаючись до спору який виник у цій справі, суд констатує, що відповідач дану обставину виклав виключно в межах розгляду даної справи у своєму відзиві на позов, у той час як у рішенні, що оспорюється, такий аргумент не знайшов свого відображення.
Також суд звертає увагу позивача, що згідно частини другої статті 128 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Водночас, заява позивача, подана відповідачу не містить його згоди на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Таким чином, з огляду на матеріали справи під час розгляду заяви ОСОБА_1 про продаж земельної ділянки залишилися без розгляду відповідачем та не надано ним оцінку таким обставинам як, належність суб`єкта звернення, а саме ОСОБА_1 або СФГ "Росинка"; відповідність заяви вимогам ч.2 ст. 128 ЗКУ; підтвердження належними доказами нормативної грошової оцінки (від якої залежить вартість продажу) саме на дату подання заяви про продаж земельної ділянки; виокремлення земельних ділянок під дорогами із земельної ділянки для продажу. 
З огляду на те, що дискреційні повноваження в частині прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про продаж земельної ділянки та доданих документів є орган місцевого самоврядування, а відповідним органом місцевого самоврядування не було прийнято мотивованого рішення з урахуванням всіх обставин щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер 5321882200:00:001:0283, то суд не може надати оцінку відповідним мотивам, які зазначені сторонами в заявах по суті спору але не зазначені ні в заяві про продаж земельної ділянки, ні в рішенні про відмову в продажу, а відтак суд на даній стадії не може зобов`язати відповідача прийняти рішення саме про продаж земельної ділянки. 
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачем протиправно не було розглянуто належним чином заяву позивача, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язати Кобеляцьку міську раду повторно розглянути заяву від 26.06.2024 про надання дозволу на викуп земельної ділянки з кадастровим номером 5321882200:00:001:0283, загальною площею 37,8191 га та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. 
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн /а.с. 57/. 
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з тим, частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Доказів понесення інших витрат суду не надано.
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 КАС України, суд -
У ХВ А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Касьяна, буд. 29, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код 04057304) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення шістдесят першої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 24.01.2025 №21 “Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 37,8191 га для ведення селянського (фермерського) господарства".
Зобов`язати Кобеляцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 про надання дозволу на викуп земельної ділянки з кадастровим номером 5321882200:00:001:0283, загальною площею 37,8191 га та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Касьяна, буд. 29, м. Кобеляки, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код 04057304) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на дане рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Суддя	 	І.Г. Ясиновський