Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/6832/25
Номер провадження2/711/318/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретарів судового засідання Овезової Ю.В., Дмитренка О.Ю.,
представників позивача Блізнецова М.Є., Вітер Н.С.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,
ВСТАНОВИВ:
24 липня 2025 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП та внесків, що сукупно складає 24 228,48 грн, та заборгованість за інфляційну складову боргу, три відсотки річних і судові витрати (вхідний 29799/25, а.с.2-5). 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснює ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ». 
Також позивач у позові зазначає, що квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи централізованого опалення та теплопостачання. Плата нараховується за абонентське обслуговування та місця загального користування (МЗК).
Згідно п.14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» №830 від 21.08.2019, передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.
Пунктом 45 означених Правил передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Крім того позивач у позові зазначає, що за послугу гарячого водопостачання плата за вказаною адресою не нараховується; нараховується лише плата за абонентське обслуговування (ГВП) та функціонування системи ГВП.
Типові договори приєднання на надання відповідних послуг згідно постанов Кабінету Міністрів України №830 та 1182 опубліковані на офіційному веб-сайті позивача за посиланням: https://khimvolokno.com.ua/dogovir-na-poslugu. 
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про її бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка на надання послуги, факт отримання послуги.
З огляду на викладене, позивач робить висновок, що з відповідачем укладено договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст.642 ЦК України. 
Відповідач своєчасно, із січня 2013 року, не вносила плату за отримані послуги з абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП та внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії (згідно положень ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019) внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, станом на 01.07.2025, складає 24 228 грн 48 коп, що підтверджується листом-розрахунком по ОР №40453104.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП та внесків, що сукупно складає 24 228 грн 48 коп.
Також позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу, що відповідно до розрахунку становить 7398,73 грн, та 3% річних з простроченої суми, що відповідно до розрахунку становить 2230,29 грн. Означені позовні вимоги обгрунтовує положеннями ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того позивач просить стягнути з відповідача, сплачений розмір судового збору.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 08 жовтня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 року задоволені позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, місць загального користування (МЗК) та внесків, за період з 01.01.2013 до 01.07.2025, у розмірі 24 228 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 48 (сорок вісім) копійок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 7398 (сім тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 73 (сімдесят три) копійки та три відсотки річних у розмірі 2230 (дві тисячі двісті тридцять) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок, а всього 9629 (дев`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень 02 (дві) копійки; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень (а.с.66-70).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 року в цивільній справі №711/6832/25 за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг; скасоване заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 жовтня 2025 року у цивільній справі №711/6832/25 за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг; визнано справу малозначною та її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначений розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 09 грудня 2025 року (а.с.97-98).
21 листопада 2025 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просить суд визнати заборгованість за послуги з абонентського обслуговування та місця загального користування (МЗК), внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води за період строку позовної давності; відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП; відмовити у позові про стягнення заборгованості за інфляційну складову боргу у розмірі 7398,73 грн та 3% річних у розмірі 2230,29 грн на підставі Указу Президента України №64 від 24.02.2022, а також недостовірності розрахунків; відмовити у позові щодо стягнення судового збору за подання позовної заяви про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3028 грн (вхідний №47351/25, а.с.103-106).
Відзив на позовну заяву відповідач обгрунтовує тим, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, місць загального користування (МЗК) та внесків за період з 01.01.2013 до 01.07.2025, а також 3% річних за період з 21.01.2014 до 31.01.2022 і інфляційних втрат за період з лютого 2014 року до січня 2022 року , тобто більш ніж за три роки, що передують даті подачі позову до суду – 24.07.2025.
Також відповідач у відзиві зазначає про те, що в квартирі АДРЕСА_2 , з метою економного та ефективного витрачання енергоресурсів, а також заощадження власних коштів, влаштована система індивідуального теплопостачання (опалення та гарячого водопостачання). Проте позивачем нараховується 5 видів платежів за послуги, які, як стверджує відповідач, не отримує (батарея в під`їзді також відключена від тепла по причині теплих зим).
Крім того відповідач у відзиві зазначає про те, що позивач у позові вказує про те, що типові договори приєднання на надання відповідних послуг згідно постанов Кабінету Міністрів України №830, 1182, опубліковані на офіційному веб-сайті позивача за відповідних посиланням, однак не вказано дати такого публікування. Проте, оскільки постанова КМУ №1182 прийнята 11.12.2019, то відповідач робить висновок, що типовий договір на офіційному сайті позивача не міг бути опублікований раніше грудня 2019 року.
У зв`язку з цим, відповідач робить висновок, що позивачем безпідставно нараховано заборгованість зі сплати відповідних житлово-комунальних послуг за період з грудня 2013 до грудня 2019 року на загальну суму 9730,25 грн. Означені обставини суттєво вплинули на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що сукупно становить суму 9026,43 грн.
Також відповідач у відзиві звертає увагу суду на те, що заборгованість на початок січня 2013 року в сумі 1823,88 грн включає в себе заборгованість попереднього власника квартири АДРЕСА_2 
Крім того у відзиві відповідач зазначає про те, що жодних дій, передбачених ст.642 ЦК України, щодо приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) нею не здійснено.
Інфляційні втрати та 3% річних позивачем розраховані всупереч положенням Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.
Також відповідач у відзиві акцентує увагу на тому, що у розрахунку інфляційних втрат міститься інформація про те, що у вересні 2017 року підлягала сплаті вартість житлово-комунальних послуг у сумі 6077,05 грн, на яку нараховано інфляційні втрати та 3% річних, однак згідно листа-розрахунку вбачається, що жодних нарахувань не було здійснено. Дана обставина свідчить про недостовірність нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.
І на сам кінець, відповідач у відзиві зазначає про те, що вона є особою з інвалідності 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору.
28 листопада 2025 року представником позивача за довіреністю Вітер Н.С. подані додаткові пояснення, у мотивувальній частині яких цей учасник справи наводить спростування тверджень відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, з призми правових висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 26.09.2018 (справа №703/58/16-ц), від 03.10.2019 (справа №539/2966/15-ц) та від 07.02.2018 (справа №703/4963/15-ц), а також положень такого підзаконного нормативно-правового акту як «Посібник та доповнення до норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», що затверджений наказом Держбуду України №82 від 2001 року.
У зв`язку з цим, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (вхідний №48383, а.с.111-112). 
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2025 розгляд справи був відкладений до 09 год 10 хв 25 грудня 2025 року (а.с.116-118).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.12.2025 розгляд справи був відкладений до 09 год 10 хв 23 січня 2026 року (а.с.123).
У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Блізнецов М.Є. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Додатково пояснив, що дійсно у розрахунках інфляційних втрат та 3% річних міститься помилкова інформація в контексті нарахування означених складових заборгованості з призми розміру боргу за вересень 2017 року, а також за листопад 2021 року.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила суду, що заперечення проти позовних вимог обгрунтовані тим, що позовні вимоги пред`явлені позивачем всупереч загальному строку позовної давності, а тому позивач наполягає на застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин, про що нею зазначено у відзиві на позовну заяву. Також звернула увагу на те, що у розрахунках інфляційних втрат та 3% річних міститься інформація в контексті суми простроченої заборгованості за вересень 2017 року та за листопад 2021 року, що не узгоджується із сумою заборгованості, що зазначена в листі-розрахунку по ОР 30321169.
23 січня 2026 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08 год 20 хв 26 січня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представників позивача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також процесуальну позицію відповідача, що викладена у відзиві на позовну заяву, а також проголошена під час вступного слова, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії №374 від 30.11.2012, що видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (а.с.20), та рішень Черкаської міської ради «Про забезпечення населення гарячим водопостачанням та центральним опаленням державним підприємством «Черкаська ТЕЦ» № 520 від 24.05.2000 (а.с.15-16), «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси» № 1480 від 31.10.2007 (а.с.17), забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.05.2018 судом встановлено, що основним видом економічної діяльності Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» є виробництво електроенергії (а.с.18).
На підставі витягу з Положення про Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» (далі - Положення) суд встановив, що Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» заснований на приватній власності ПрАТ «Черкаське хімволокно» (а.с.21). Крім того, відповідно до п.2.6 Положення, суд встановив, що Відокремлений підрозділ має право бути позивачем, відповідачем та третьою особою в судових органах, від імені засновника вступати у встановлені законом правовідносини з іншими юридичними та фізичними особами.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433379963 від 30.06.2025 суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва дублікату договору дарування №1081 від 12.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. (а.с.13).
Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). 
Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право створює презумпцію належності цього права особам, які ним володіють внаслідок державної реєстрації. 
У судовому засіданні, що відбулося 23.01.2026, відповідач ОСОБА_1 підтвердила той юридичний факт, що вона, починаючи з березня 2011 року і дотепер, є власником означеного об`єкту нерухомості.
Із листа-розрахунку по ОР №30321169 суд встановив, що надання послуг з абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП до квартири АДРЕСА_2 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (а.с.6-7, 128-129).
Із рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про встановлення розміру внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» №1021 від 17.09.2019 суд встановив, що цим органом місцевого самоврядування встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно в розрізі кожної будівлі окремо згідно з додатком. Із графи №15 Додатку до означеного рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради суд встановив, що розмір внеску по будинку АДРЕСА_1 складає 2765,58 грн (у рік: 31,79 грн, у квартал – 7,95 грн) (а.с.12). 
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №15309/22369-01-10 від 28.07.2025, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 11.11.2024 і дотепер (а.с.29).
Таким чином, із досліджених у судовому засідання матеріалів справи, суд встановив, що відповідач є споживачем послуг з абонентського обслуговування (ТЕ), місць загального користування (МЗК), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, що їй надає приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ».
З листа-розрахунку по ОР №30321169 суд встановив, що за період із січня 2013 року до червня 2025 року включно відповідач має заборгованість перед Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їй послуги з абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, а також внесків у загальному розмірі 24 228,48 грн, оскільки оплата означених послуг та внесків відповідачем взагалі не проводилась.
Крім того з розрахунків 3% річних та інфляційних втрат по о/р НОМЕР_1 суд встановив, що позивачем нараховано відповідачу, за період з 21.01.2014 до 31.01.2022, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що складає 2230,29 грн (а.с.9), та інфляційних втрат за період з лютого 2014 року до січня 2022 року, що становить 7398,73 грн (а.с.8). 
Також, в судовому засіданні встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, однак, не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача вартості фактично отриманих послуг і не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача ОСОБА_1 ) від оплати таких послуг.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 15.03.2018 в справі №401/710/15-ц.
Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, якою встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» №2119-VIII від 22.06.2017 передбачено, що витрати оператора (їх складових частин) відшкодовується споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування за умови укладення індивідуальних договорів та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» №2633-IV від 02.06.2005, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Таким чином, споживач, за умови отримання ним відповідних послуг, несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (далі - Правила №830), визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Відповідно до п.14 Правил № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика розподілу).
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (п.38 Правил №830).
У підпункті 13 пункту 45 Правил №830 зазначено, що у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Таким чином, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку як житлових, так і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 (провадження №61-22793св19) зроблено правовий висновок, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Такий правовий висновок Верховного Суду ґрунтується на тому, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» здійснює нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будинку та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» №417-VIII від 14.05.2015 визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, всі співвласники будинку (власники квартир), в тому числі і власники квартир з індивідуальним опаленням, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла.
Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 (власником якої є відповідач, починаючи з 02.03.2011) від`єднана від системи централізованого опалення (теплопостачання), тому ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» нараховується плата за абонентське обслуговування внутрішньобудинкових систем, функціонування систем, опалення місць загального користування та внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії.
Відповідач ОСОБА_1 , яка, станом на момент виникнення заборгованості, була і продовжує бути власником квартири АДРЕСА_2 , так і зареєстрованою, станом на день розгляду справи, в означеному об`єкті житлової нерухомості, мала право на проживання у цьому об`єкті нерухомості, була споживачем комунальних послуг, що надаються позивачем до вказаної квартири, проте своєчасно та у повному обсязі не вносила плату за абонентське обслуговування (ТЕ), опалення місць загального користування (МЗК), абонентське обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, а також внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, тому, згідно з розрахунком ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» має сплатити заборгованість по оплаті означених послуг в розмірі 24 228,48 грн (а.с.6-7, 128-129). 
Вказаний розрахунок є зрозумілим, чітким та об`єктивним, а тому суд вважає його належним та допустимим доказом існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі, що заявлений до стягнення.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті вартості за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, опалення місць загального користування (МЗК) та внесків, а також своїх контррозрахунків заборгованості, або ж доказів про повне погашення заборгованості, що виникла в зв`язку з неналежним виконанням нею зобов`язань з оплати вартості абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, МЗК і внесків.
З огляду на встановлені факти і безпосередньо досліджені докази, що їх підтверджують, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» є доведеними та обгрунтованими, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідач зобов`язана здійснювати оплату за абонентське обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентське обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, а також сплачувати внески, наведені розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами (а.с.14) та розміром внесків, затвердженим рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради, а відповідно і не спростовані відповідачем ОСОБА_1 , а тому до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягає заборгованість за абонентського обслуговування (ТЕ), МЗК, абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП та внесків у розмірі 24 228,48 грн, що сукупно утворилася станом на 01.07.2025.
Суд відхиляє твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що нею жодних дій, передбачених ст.642 ЦК України, не вчинялося з метою укладення з позивачем договору з надання відповідних житлово-комунальних послуг, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі №755/10683/17 та від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд зазначає про таке.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 7398,73 грн та 3% річних в сумі 2230,29 грн у зв`язку з простроченням відповідачем оплати житлово-комунальних послуг.
Суд перевірив означені розрахунки на предмет їх відповідності положенням ч.2 ст.625 ЦК України та встановив, що позивачем вони виконані у відповідності до означеної норми матеріального права, однак без належного врахуванням суми боргу відповідача за надані послуги. 
Суд визнає обгрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставного зазначення в стовбці «Сума простроченої заборгованості по рахунку, грн» графи «Період боргу» розрахунку інфляційних по о/р НОМЕР_1 (а.с.8) інформацію, що міститься за вересень 2017 року з призми того, що сума простроченої заборгованості в означений період у часі складає 6077,05 грн, а відповідно інфляційні втрати у зв`язку з чим становлять 2118,66 грн. Такий висновок суду грунтується на тому, що згідно листа-розрахунку по ОР №30321169 (а.с.6-7, 128-129) нарахування вартості відповідних житлово-комунальних послуг відповідачу позивачем у вересні 2017 року здійснено взагалі не було. Водночас сума 6077,05 грн – це сальдо на 01.09.2017. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати, що нараховані позивачем відповідачу за вересень 2017 року в сумі 2118,66 грн є необгрунтованими, а відповідно такими, що задоволенню не підлягають.
Також суд визнає обгрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставного зазначення в стовбці «Сума простроченої заборгованості по рахунку, грн» графи «Період боргу» розрахунку інфляційних по о/р НОМЕР_1 (а.с.8) інформацію, що міститься за листопад 2021 року з призми того, що сума простроченої заборгованості в означений період у часі складає 317,74 грн, а відповідно інфляційні втрати у зв`язку з чим становлять 4,13 грн. Такий висновок суду грунтується на тому, що згідно листа-розрахунку по ОР №30321169 (а.с.6-7, 128-129) нарахування вартості відповідних житлово-комунальних послуг відповідачу позивачем у листопаді 2021 року здійснено в розмірі 189,29 грн. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати, що нараховані позивачем відповідачу за листопад 2021 року в сумі 4.13 грн є частково обгрунтованими, оскільки нарахування інфляційних втрат за вказаний період у часі слід було проводити з призми простроченої суми заборгованості в розмірі 189,29 грн, а відповідно інфляційні втрати за листопад 2021 року становлять 2,46 грн замість помилково нарахованих 4,13 грн.
Отже, загальний розмір інфляційних втрат, що визнається судом обгрунтованим і вмотивованим, складає 5 278,40 грн.
Суд визнає обгрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставного зазначення в стовбці «Сума простроченої заборгованості по рахунку, грн» графи «Період боргу» розрахунку 3% річних по о/р НОМЕР_1 (а.с.9) інформацію, що міститься за вересень 2017 року з призми того, що сума простроченої заборгованості в означений період у часі складає 6077,05 грн, а відповідно 3% річних у зв`язку з чим становлять сукупно 780,69 грн. Такий висновок суду грунтується на тому, що згідно листа-розрахунку по ОР №30321169 (а.с.6-7, 128-129) нарахування вартості відповідних житлово-комунальних послуг відповідачу позивачем у вересні 2017 року здійснено взагалі не було. Водночас сума 6077,05 грн – це сальдо на 01.09.2017. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що 3% річних, що нараховані позивачем відповідачу за вересень 2017 року в сумі 780,69 грн (400,58 грн + 182,32 грн + 197,79 грн) є необгрунтованими, а відповідно такими, що задоволенню не підлягають.
Також суд визнає обгрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставного зазначення в стовбці «Сума простроченої заборгованості по рахунку, грн» графи «Період боргу» розрахунку 3% річних по о/р НОМЕР_1 (а.с.9) інформацію, що міститься за листопад 2021 року з призми того, що сума простроченої заборгованості в означений період у часі складає 317,74 грн, а відповідно 3% річних у зв`язку з чим становить 1,10 грн. Такий висновок суду грунтується на тому, що згідно листа-розрахунку по ОР №30321169 (а.с.6-7, 128-129) нарахування вартості відповідних житлово-комунальних послуг відповідачу позивачем у листопаді 2021 року здійснено в розмірі 189,29 грн. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що 3% річних, що нараховані позивачем відповідачу за листопад 2021 року в сумі 1,10 грн є частково обгрунтованими, оскільки нарахування 3% річних за вказаний період у часі слід було проводити з призми простроченої суми заборгованості в розмірі 189,29 грн, а відповідно 3% річних за листопад 2021 року становить 0,65 грн замість помилково нарахованих 1,10 грн.
Отже, загальний розмір 3% річних, що визнається судом обгрунтованим і вмотивованим, складає 1 449,15 грн.
Водночас суд відхиляє твердження відповідача про не врахуванням позивачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» з підстав того, що означений підзаконний нормативно-правовий акт набрав чинності з дня його опублікування і застосовується з 24.02.2022.
Проте, як встановлено судом зі змісту розрахунків інфляційних та 3% річних, останні позивачем розраховані за період, що передує 24.02.2022, а саме: до січня 2022 року включно. Отже, позивачем здійснено нарахування позивачу інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Згідно правового висновку щодо застосування судом позовної давності, що викладений у п.7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18), застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Як зазначалось судом в описовій частині судового рішення, відповідачем ОСОБА_1 поданий відзив на позовну заяву, зі змісту якого судом встановлено, що відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог про сплату боргу за відповідні житлово-комунальні послуги і додаткових вимог в частині інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані на вказану суму, оскільки такі пред`явлені за межами трирічного строку позовної давності. Також відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності, зокрема, до заборгованості за житлово-комунальні послуги та інфляційних втрат і трьох процентів річних, обмежившись трирічним строком звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. 
Оскільки позовні вимоги позивача судом визнані як такі, що доведені та обгрунтовані, тому суд дійшов висновку про необхідність розгляду по суті заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, що міститься у відзиві на позовну заяву (а.с.103-106).
Згідно мотивувальної частини відзиву на позовну заяву, відповідач обгрунтовує необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності з призми недотримання позивачем під час подачі позову положень ст.256, 257, 267 ЦК України.
Вирішуючи по суті заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд зазначає про таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3,4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, за змістом ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. 
У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи. 
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки з 12.03.2020 на всій території України запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 17.07.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, позивач звернувся з вимогами до суду поза межами позовної давності, а саме щодо позовних вимог про стягнення боргу за послуги з абонентського обслуговування (ТЕ), опалення місць загального користування (МЗК) і додаткових вимог в частині інфляційних втрат та 3% річних, що нараховані на відповідні суми боргу, за період з січня 2013 року до березня 2017 року.
Отже, заява відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності є частково обгрунтованою і вмотивованою, а відповідною такою, що підлягає врахуванню судом під час ухвалення судового рішення. 
Так, як вбачається з листа-розрахунку по ОР №30321169 (а.с.6-7, 128-129), за період часу з березня 2017 року до 01 липня 2025 року, відповідачу було нараховано до сплати вартість послуг з абонентського обслуговування (ТЕ) та опалення місць загального користування на загальну суму 16 371,05 грн (підтверджується стовбцем «Нарах. м2» листа-розрахунку по ОР №30321169). Водночас, у цей період часу відповідач не здійснювала оплату позивачу вартості означених вище житлово-комунальних послуг.
Таким чином, розмір боргу, що розрахований позивачем у межах строку позовної давності, тобто у період часу з березня 2017 року до 01 липня 2025 року, за надані житлово-комунальні послуги з абонентського обслуговування (ТЕ) та опалення місць загального користування складає 16 371,05 грн (22 489,85 грн (борг станом на 01.07.2025) – 6118,80 грн (борг станом на 01.03.2017)).
Саме 16 371,05 грн як вартість наданих позивачем відповідачу житлово-комунальних послуг з абонентського обслуговування (ТЕ) та опалення місць загального користування, з врахування строку позовної давності, за період з січня 2013 року до лютого 2017 року включно, визнається судом доведеними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають стягненню з відповідача.
Водночас строк позовної давності не підлягає застосуванню щодо позовних вимог про стягнення з відповідача таких житлово-комунальних послуг як абонентське обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП та внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, оскільки нарахування означених послуг позивачем здійснено за період, що розпочався після березня 2017 року (а.с.128-129; стовбці: «Нарах. гвп», «Нарах. вн»), тобто у межах строку позовної давності. 
Що стосується суми стягнення інфляційних втрат з урахуванням строку позовної давності, то суд зазначає про таке. 
Як встановлено судом, згідно розрахунку інфляційних втрат, розмір останніх за період часу з грудня 2013 року до листопада 2021 року, позивачем визначений в сумі 7398,73 грн (а.с.8), а судом означений розрахунок визнаний обгрунтованим у сумі 5 278,40 грн.
Водночас, як встановлено судом, частина позовних вимог (за період з грудня 2013 року до січня 2017 року) позивачем пред`явлена без врахування строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Із аналізу розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що за період виникнення у відповідача боргу з оплати з абонентського обслуговування (ТЕ) та опалення місць загального користування, а саме: з грудня 2013 року до березня 2017 року, інфляційні втрати позивачем визначені у розмірі 3 577,71 грн (підтверджується стовбцем «Інфляційні, грн» розрахунку інфляційних по ОР №30321169).
Саме 1 700,69 грн (5278,40 грн (сума інфляційних втрат за період виникнення боргу з грудня 2013 року до листопада 2021 року, що визнана судом обгрунтованою (підтверджується стовбцями «Період боргу» та «Інфляційні, грн» розрахунку інфляційних по ОР №30321169) – 3577,71 грн (сума інфляційних втрат за період виникнення боргу з грудня 2013 року до лютого 2017 року включно (підтверджується стовбцями «Період боргу» та «Інфляційні, грн» розрахунку інфляційних по ОР №30321169)) як розмір інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості відповідачем наданої позивачем житлово-комунальної послуги з опалення місць загального користування, з урахування строку позовної давності за період виникнення боргу з грудня 2013 року до лютого 2017 року включно, визнається судом доведеною та обгрунтованою, а тому такою, що підлягає стягненню з відповідача.
Що стосується суми стягнення 3% річних з урахуванням строку позовної давності, то суд зазначає про таке. 
Як встановлено судом, згідно розрахунку 3% річних, розмір останніх за період часу з грудня 2013 року до грудня 2021 року, позивачем визначений в сумі 2230,29 грн (а.с.9) а судом означений розрахунок визнаний обгрунтованим у сумі 1 449,15 грн.
Водночас, як встановлено судом, частина позовних вимог (за період з грудня 2013 року до березня 2017 року) позивачем пред`явлена без врахування строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Із аналізу розрахунку 3% річних судом встановлено, що за період виникнення у відповідача боргу з оплати відповідних житлово-комунальних послуг, а саме: з грудня 2013 року до березня 2017 року, 3% річних позивачем визначені у розмірі 759,18 грн (підтверджується стовбцем «Сума річних, грн» розрахунку 3% річних по ОР №30321169).
Саме 689,97 грн (1449,15 грн (сума 3% річних за період виникнення боргу з грудня 2013 року до грудня 2021 року (підтверджується стовбцями «Період боргу» та «Сума річних, грн» розрахунку 3% по ОР №30321169) – 759,18 грн (сума 3% річних за період виникнення боргу з грудня 2013 року до лютого 2017 року включно (підтверджується стовбцями «Період боргу» та «Сума річних, грн» розрахунку 3% річних по ОР №30321169)) як розмір 3% річних за несвоєчасну оплату вартості відповідачем наданих позивачем відповідних житлово-комунальних послуг, з урахування строку позовної давності за період виникнення боргу з грудня 2013 року до лютого 2017 року включно, визнається судом доведеною та обгрунтованою, а тому такою, що підлягає стягненню з відповідача.
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Із дослідженої платіжної інструкції №721 від 21.07.2025 (а.с.1) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
Оскільки суд позовні вимоги до ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» визнав частково обгрунтованими, а саме: 16 371,05 грн – заборгованість зі сплати вартості абонентського обслуговування (ТЕ) та опалення місць загального користування, 1498,60 грн - заборгованість за абонентське обслуговування гарячого водопостачання, 240,03 грн – заборгованість зі сплати внесків, а також 1700,69 грн – заборгованість за інфляційну складову боргу та 689,97 грн – три відсотки річних, а всього в сумі 20 500,34 грн, що складає 60,55% від ціни позову (20 500,34 грн / 33 857,50 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягав стягненню судовий збір в сумі 1 833,45 грн (3028 грн х 0,6055).
Проте, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 14.01.2013, а також з копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №084461 від 20.11.2012, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново (а.с.78, 79).
Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а відповідач ОСОБА_1 , відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, суд, з урахуванням положень ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 1833,45 грн слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 322, 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 244, 258, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
позовну заяву приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги абонентського обслуговування (ТЕ), абонентського обслуговування (ГВП), функціонування систем ГВП, місць загального користування (МЗК) та внесків, за період з 01.01.2013 до 01.07.2025, у розмірі 18 109 (вісімнадцять тисяч сто дев`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок та три відсотки річних у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок, а всього 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.
Компенсувати приватному акціонерному товариству «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) гривні 45 (сорок п`ять) копійок. 
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 26 січня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», код ЄДРПУО: 00204033, місцезнаходження: м. Черкаси, проспект Хіміків, 76
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко