Справа № 420/39833/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 грудня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) на підставі абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) – громадянин України, матрос, звільнений військовослужбовець. З 03.01.2023 року Позивач проходив військову службу у складі Збройних Сил України. З 09.04.2023 року Позивач включений до складу військової частини НОМЕР_2 . З 29.03.2025 Позивач звільнений з військової служби. Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/53 від 25.04.2025 року за формою Додатку 6, Позивач брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців. Таким чином, Позивач з 22-річного віку (до 29.03.2025) проходив військову службу та понад 6 місяців безперервно брав участь у бойових діях.
Таким чином, Позивач має право на грошову винагороду передбачену абз.2 п. 4 Постанови № 153. У зв`язку із цим, 22.07.2025 Позивач надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт з проханням сформувати необхідний пакет документів, передати заявку на Міністерство оборони України щодо необхідності відповідного фінансування, передати відповідні накази до фінансового відділу, за необхідності до фінансового відділу військової частини, нарахувати та провести виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. У відповідь на вказаний рапорт ВЧ НОМЕР_1 повідомила те, що неуповноважена здійснювати таку виплату і Позивачу необхідно звернутись до ТЦК та СП. Своєю чергою, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що неуповноважений розглядати рапорт (заяву) та приймати рішення, з питання нарахування та виплати Позивачу грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах, у зв`язку із чим рапорт (заява) від 18.07.2025 року засобами СЕДО спрямований до ВЧ НОМЕР_1 . Однак, бездіяльність Відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової винагороди є протиправною.
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що протягом 2025 року до військової частини надходили численні роз`яснення, які унормовували підстави та вносили корективи в загальні умови виплат одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. Зокрема, це окреме роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 17.02.2025 за вих. 220/13/18383, від 14.08.2025 за вих. 220/13/23878, від 29.09.2025 за вих. 220/13/Вих3ПІ/734, лист командира військової частини НОМЕР_3 від 12.08.2025 №84170, лист військової частини НОМЕР_4 за вих. від 05.12.2025 №724/320/15373, роз`яснення Міністерства оборони України від 20. 02.2025 за вих. №999/уд. Така кількість роз`яснень та окремих доручень унеможливлювала проведення виплат в короткі терміни, проте була підставою для запобігання переплат при їх проведенні та спонукала посадових осіб проводити ретельну перевірку кожного кандидата на виплати згідно умов діючого законодавства та вищезгаданих роз`яснень. Крім того, значний час було витрачено на отримання даних по кожному кандидату на виплату по Постанові №153 від правоохоронних органів на наявність правопорушень та від інших військових частин, в яких вони попередньо проходили військову службу на наявність або відсутність підстав для виплат або у відмові. Таким чином, тільки після виконання військовою частиною НОМЕР_1 всіх вищезазначених заходів, бюджетних процедур та з`ясування належності позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень на його картковий рахунок, зазначений в позовній заяві, була здійснена виплата в розмірі 475 000 грн, що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 №251210PB000052378202. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України. 
15 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву 
26 січня 2026 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення.
27 січня 2026 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 
Станом на 03 лютого 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, матрос, звільнений військовослужбовець. 
Згідно п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2023 року №99 матроса ОСОБА_2 було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 квітня 2023 року №57-РС на посаду оператора 2 розрахунку 1 реактивного артилерійського взводу 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , шпк “матрос”, ВОС – 140543А. 
З 09 квітня 2023 року позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
На підставі п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2025 року №90 матроса ОСОБА_2 старшого навідника 2 розрахунку 2 самохідного артилерійського взводу 5 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 березня 2025 року №59-РС у запас за підпунктом “ ґ ” відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу ”через сімейні обставини (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану), вважався таким, що справи та посаду здав. 
З 29 березня 2025 року позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. 
Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/63 від 25.04.2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 за формою Додатку 6, ОСОБА_2 брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців, а саме у періоди: з 20.04.2023 року по 05.07.2023 року, з 13.01.2024 року по 12.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 11.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 07.06.2024 року, з 10.06.2024 року по 24.09.2024 року, з 12.10.2024 року по 02.11.2024 року, з 04.12.2024 року по 29.03.2025 року. 
Зазначена довідка долучена позивачем до позову та наявна в матеріалах справи.
Також в матеріалах справи наявна довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №37/155 від 07.08.2025 року, складена Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якої позивач брав участь у бойових діях загальним терміном 91 день. У даній довідці відображені періоди починаючи з 18.01.2024 року.
Як зазначає позивач у позові, вважаючи, що він має право на грошову винагороду передбачену абз.2 п. 4 Постанови № 153, 22.07.2025 року позивач надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт з проханням сформувати необхідний пакет документів, передати заявку на Міністерство оборони України щодо необхідності відповідного фінансування, передати відповідні накази до фінансового відділу, за необхідності до фінансового відділу військової частини, нарахувати та провести виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн. 
Позивач зазначив, що у відповідь на вказаний рапорт ВЧ НОМЕР_1 повідомила те, що неуповноважена здійснювати таку виплату і позивачу необхідно звернутись до ТЦК та СП. 
Своєю чергою, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що неуповноважений розглядати рапорт (заяву) та приймати рішення, з питання нарахування та виплати позивачу грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах, у зв`язку із чим рапорт (заява) від 18.07.2025 року засобами СЕДО спрямований до ВЧ НОМЕР_1 .
В свою чергу судом з відзиву на позов та доданих відповідачем доказів встановлено, що після виконання військовою частиною НОМЕР_1 всіх необхідних заходів, бюджетних процедур та з`ясування належності позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень на його картковий рахунок, зазначений в позовній заяві, була здійснена виплата в розмірі 475 000 грн., що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 року №251210PB000052378202.
У додаткових поясненнях поданих до суду відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування одноразової грошової винагороди ОСОБА_3 на підставі довідки від 07.08.2025 року № 37/155, яка долучена до його адміністративного позову та у якій зазначено, що загальна кількість днів, які враховуються позивачу для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги – 91 день. 
У свою чергу у відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що відповідачем дійсно було проведено виплату в сумі 475000,00 грн. на рахунок позивача, однак позивач підтвердив це своєму представнику виключно 22.01.2026 року. 
Щодо розміру виплати, представник позивача у відповіді на відзив зазначив наступне: «..Позивач має право на виплату 1 000 000,00 грн., так як приймав безпосередньо участь у бойових діях загальним терміном більше 6 місяців, що підтверджується довідкою виданою відповідачем ВЧ НОМЕР_1 від 25.04.2025 року № 37/53.
Посилання відповідача у відзиві на те, що позивач приймав безпосередню участь протягом 91 календарного дня, на підставі довідки 07.08.2025 № 37/155 не відповідають дійсності. Більш того вказана довідка не долучена до матеріалів відзиву, не отримувалась позивачем. А стосовно довідки від 25.04.2025 року № 37/53, яка підтверджує періоди участі більше 6 місяців, відповідачем не надано жодного пояснення.
Враховуючи вищевикладене, сторона позивача не вбачає підстав для відсутності предмету спору.». 
Позивач вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153, звернувся до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Змістом спірних правовідносин є відмова у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 1 000 000,00 грн. на підставі абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII)).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова № 153).
Пунктом 3 Постанови № 153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови № 153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. 
При цьому, Постанова № 153 не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують факт участі у бойових діях, а відсилає до документів, що складаються військовими частинами у встановленому порядку. 
Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, матрос, звільнений військовослужбовець. 
Згідно п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2023 року №99 матроса ОСОБА_2 було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 квітня 2023 року №57-РС на посаду оператора 2 розрахунку 1 реактивного артилерійського взводу 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , шпк “матрос”, ВОС – 140543А. 
На підставі п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2025 року №90 матроса ОСОБА_2 старшого навідника 2 розрахунку 2 самохідного артилерійського взводу 5 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 березня 2025 року №59-РС у запас за підпунктом “ ґ ” відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу ”через сімейні обставини (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану), вважався таким, що справи та посаду здав. 
З 29 березня 2025 року позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. 
Згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/63 від 25.04.2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 за формою Додатку 6, ОСОБА_2 брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців, а саме у періоди: з 20.04.2023 року по 05.07.2023 року, з 13.01.2024 року по 12.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 11.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 07.06.2024 року, з 10.06.2024 року по 24.09.2024 року, з 12.10.2024 року по 02.11.2024 року, з 04.12.2024 року по 29.03.2025 року. 
Доказів того, що позивач притягався до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарної відповідальності, суду не надано. 
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою № 153; 3) брав безпосередню участь у бойових діях строком не менше шести місяців; 5) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
При цьому як підтвердив відповідач у відзиві, у випадку матроса ОСОБА_2 право на отримання додаткової винагороди згідно з постановою №153 виникло в день набрання нею чинності, оскільки він фактично проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.04.2023 року, що підтверджено наказом №99 та підпадав під ознаки на виплату винагороди. Це право існувало до моменту виключення його зі списків особового складу за наказом №90 від 29.03.2025 року. Виплата додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025, не входить до складу грошового забезпечення та має характер окремої стимулюючої виплати. Її надання залежить від виконання військовослужбовцем визначених умов, а саме: фактичного проходження служби у військовій частині за контрактом, укладеним у межах експериментального проекту; перебування на грошовому забезпеченні у відповідній військовій частині; підтвердження виконання службових обов`язків наказами командира та внесенням даних до службових документів.

При цьому під час розгляду справи по суті з відзиву та додаткових пояснень відповідача, судом встановлено, що наразі після проведених у військовій частині НОМЕР_1 заходів повністю підтверджують право матроса ОСОБА_4 на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. 
Відповідач посилався на довідку про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а також про відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших обставин від 07.08.2025 року №37/155, з якої останнім було встановлено безпосередню участь позивача у бойових діях протягом 91 дня. 
Крім того, наявність бюджетного зобов`язання на виплату винагороди позивачу підтвердилося погодженням фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_5 від 04.12.2025 №80/8925, яким офіційно визначено зобов`язання військової частини НОМЕР_1 перед ОСОБА_5 . 
Як зазначив відповідач, тільки після виконання військовою частиною НОМЕР_1 всіх вищезазначених заходів, бюджетних процедур та з`ясування належності позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень на його картковий рахунок, зазначений в позовній заяві, була здійснена виплата в розмірі 475 000 грн, що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 №251210PB000052378202.
При цьому у додаткових поясненнях відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування одноразової грошової винагороди ОСОБА_3 на підставі Довідки від 07.08.2025 року №37/155, у якій зазначено, що загальна кількість днів, які враховуються Позивачу для нарахування та виплати Одноразової грошової винагороди - 91 день. Відтак розмір належної до виплати одноразової грошової винагороди ОСОБА_3 було визначено пропорційно 91 дню, зазначеному у Довідці 1 та обчислювалося наступним чином: загальний розмір Одноразової грошової винагороди становить 1 000 000 гривень; розмір винагороди за один розрахунковий період у 30 днів становить 1/6 від 1 000 000 гривень, тобто 166 666,67 гривні; 91 день участі у бойових діях відповідає трьом повним розрахунковим періодам по 30 днів; тому відповідна сума винагороди за три розрахункові періоди становить 166 666,67 грн. х 3 = 500 000 гривень. Отже, розмір належної до виплати одноразової грошової винагороди становить 500 000 гривень без урахування військового збору у розмірі 5%. 
Оскільки на момент нарахування та виплати одноразової грошової винагороди ОСОБА_3 , останній вже не перебував на військовій службі та не мав статусу військовослужбовця, зазначений дохід підлягав оподаткуванню на загальних підставах, у зв`язку з чим на податкового агента — військову частину НОМЕР_1 покладався обов`язок здійснити відповідні відрахування згідно з вимогами Податкового кодексу України, зокрема утримати військовий збір у розмірі 5% від 500 000 грн, що становить 25 000 гривень. Зазначені дії відповідають вимогам пункту 1.3 та пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а також статей 9 і 29 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких військовий збір належить до доходів державного бюджету та спрямовується на забезпечення обороноздатності держави. 
Відтак, відповідач зазначає, що після здійснення військовою частиною НОМЕР_1 всіх необхідних заходів, бюджетних процедур та перевірки належності до видачі позивачу Одноразової грошової винагороди згідно Постанови №153, на його картковий рахунок, зазначений у позовній заяві, було здійснено виплату в сумі 475 000 гривень, що підтверджується відомістю про розподіл виплат від 10.12.2025 №251210PB000052378202.
У свою чергу у відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що відповідачем дійсно було проведено виплату в сумі 475000,00 грн. на рахунок позивача, однак позивач підтвердив це своєму представнику виключно 22.01.2026 року. 
Щодо розміру виплати, представник позивача у відповіді на відзив зазначив наступне: «..Позивач має право на виплату 1 000 000,00 грн., так як приймав безпосередньо участь у бойових діях загальним терміном більше 6 місяців, що підтверджується довідкою виданою відповідачем ВЧ НОМЕР_1 від 25.04.2025 року № 37/53.
При цьому суд також зазначає, що згідно із довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №37/63 від 25.04.2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 за формою Додатку 6, ОСОБА_2 брав участь у бойових діях загальним терміном понад 6 місяців, а саме у періоди: з 20.04.2023 року по 05.07.2023 року, з 13.01.2024 року по 12.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 11.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 07.06.2024 року, з 10.06.2024 року по 24.09.2024 року, з 12.10.2024 року по 02.11.2024 року, з 04.12.2024 року по 29.03.2025 року. 
Відносно довідки від 07.08.2025 року № 37/155, у якій зазначено, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях протягом 91 календарного на яку посилається відповідач та на підставі якої відповідачем було здійснено позивачу розрахунок одноразової грошової допомоги, суд зазначає, що зазначена довідка враховує періоди участі безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України лише починаючи з 18.01.2024 року, проте не включає періоди безпосередньої участі позивача у бойових діях з 20.04.2023 року по 05.07.2023 року, які, зокрема, включені у довідку №37/63 від 25.04.2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 за формою Додатку 6, а тому вона не може прийматися судом до уваги.
Крім того стосовно довідки від 25.04.2025 року № 37/53, яка підтверджує періоди участі позивача у бойових діях більше 6 місяців, відповідачем не надано жодного пояснення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою № 153; 3) брав безпосередню участь у бойових діях строком не менше шести місяців; 5) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності та підтверджено його право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 грн. належними та допустимими доказами.
А відтак бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарухування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 є протиправною.
Водночас, суд звертає увагу, що позиція відповідача створює штучну та необґрунтовану диференціацію між військовослужбовцями, які за однакових фактичних обставин (отримання поранення під час оборони України) визнаються учасниками бойових дій. 
Такий підхід є очевидно дискримінаційним та наслідком вузького тлумачення відповідачем положень Постанови №153. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 
У відповідно до ст. 8 Конституції України, у Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Згідно із ст. 2 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб. 
У ситуації позивача ідентичні фактичні обставини, які вже були підтверджені державою для надання статусу учасника бойових дій (отримання поранення під час виконання завдань в умовах воєнної агресії рф). 
Однак при вирішенні питання щодо виплати винагороди, гарантованої Постановою №153, відповідач вимагає додаткових документів, які законом прямо не передбачені. 
Це створює подвійний стандарт у правозастосуванні: одна й та сама подія (поранення у бойових умовах) одночасно визнається достатньою для надання статусу УБД, але недостатньою для отримання винагороди. 
Це і є дискримінація, оскільки: застосовуються різні правові критерії до військовослужбовців, які перебували у рівних умовах; позивач позбавляється соціальної гарантії, передбаченої Постановою №153, з причин, які не залежать від нього та не передбачені законом; таке тлумачення обмежує права одного військовослужбовця у порівнянні з іншими, створюючи необґрунтовану перевагу одній групі та обмеження для іншої. 
Україна як держава-учасниця міжнародних договорів зобов`язана забезпечувати рівний захист закону без дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доводи відповідача про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарухування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди у повному обсязі - у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», не відповідають визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та чинному законодавству, тому таку бездіяльність потрібно визнати протиправною, задовольнивши першу позовну вимогу з виходом за межі позовних вимог.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, друга позовна вимога підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням виплаченої суми.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити частково. 
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарухування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди у повному обсязі - у розмірі 1 млн грн. (один мільйон гривень) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням виплаченої суми. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя С.О. Cтефанов