1	Справа № 335/11459/25  2-о/335/23/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І. П.,
за участі секретаря судового засідання Сідніхіна В. С.,
представника заявниці адвоката Беклеміщева О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Беклеміщева Олега Вікторовича, заінтересована особа приватний нотаріус Морозова Вікторія Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, 

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 в особі представника адвоката Беклеміщева О. В., звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Заявниця мотивує свої доводи тим, що з 19.08.1956 вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , та з цього часу вони проживали разом як родина. Під час шлюбу народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однією сім`єю вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 14.06.1988 шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано, проте вони продовжували проживати однією сім`єю за вищезазначеною адресою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією родиною як подружжя. З ними разом мешкали їхня донька та онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 25.12.1995 вони всі разом отримали Свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_2 . Квартира належить їм на праві спільної власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Заявниця здійснила його поховання, як дружина, поставила пам`ятник, розпорядилася речами померлого. В подальшому звернулась до нотаріуса щодо отримання спадщини на частку у квартирі, але їй було повідомлено з підстав, що вона не має право на спадщину, оскільки не є офіційною дружиною померлого. Інші спадкоємці (донька померлого) не прийняли у встановлений законом строк спадщину.
Тому, просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без реєстрації шлюбу у період з 14.06.1988 по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20.11.2025, 
відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 25).
В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Беклеміщев О. В. надав пояснення відповідно до заяви, просив задовольнити заяву та встановити зазначений факт.
Заінтересована особа приватний нотаріус Морозова Вікторія Миколаївна в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась у встановленому законодавством порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оцінивши докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.1956, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 19.08.1956 Ленінським р/б ЗАГС міста Запоріжжя (а.с. 8). У шлюбі в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.10).
Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу виданим 14.11.2025 (повторно) Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 14.06.1988 складено відповідний актовий запис № 347 (а.с. 11).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були одружені з 19.08.1956, під час шлюбу у них народилася донька. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними за вказаною адресою проживала їхня донька ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Дана квартира ними була приватизована та належить на праві спільної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на житло № 251 від 25.12.1995 виданим ВАТ «Укрграфіт», технічним паспортом на квартиру (а.с. 12, 13).
14.06.1988 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб розірвали. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що 18.12.2001 складено відповідний актовий запис № 11385, зареєстрований Запорізьким відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, та видано Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 9 ). Похованням ОСОБА_2 займалася заявниця, що підтверджується паспортом на захоронення № 789 виданим на ім`я ОСОБА_1 . Нею також було сплачено встановлення пам`ятнику, що підтверджується квитанцією від 29.04.2003. (а.с. 14, 15). 
Після смерті ОСОБА_2 заявниця звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва на спадщину, а саме частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала на праві спільної власності ОСОБА_2 . Проте їй було повідомлено про відсутність підстав для прийняття спадщини, з тих підстав, що вона не є офіційною дружиною померлого ОСОБА_9 .
Звертаючись до суду з заявою, заявниця стверджує, що вона разом з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу та по день його смерті постійно проживала з ним однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя по день його смерті. Разом із донькою та онуками отримали Свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_2 . На підтвердження обставин спільного проживання заявницею були надані окрім вищезазначених доказів, також: договори про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових території, укладених із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16, 17), які підтверджують їх участь у витратах на оплату (утримання) житла.
Крім того, судом за клопотанням заявниці допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_6 підтвердила, що є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вона з батьками та потім також із своїми доньками проживали за адресою АДРЕСА_1 . Вказувала, що незважаючи на те, що її батьки і розлучилися у 1988 році, проте вони завжди проживали разом, їхні стосунки були як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, піклувалися один про одного. Після смерті батька мати займалась його похованням, оплачувала всі витрати пов`язані з похованням, встановила йому пам`ятник. Також свідок зазначила, що ії діти, і вона із своїми батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом брали участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві спільної власності. Однак з реєстрації за вказаним місцем проживання вона і діти знялись, оскільки чоловік свідка є військовим, вони проживали і на Київщині, і п`ять років проживали у Німеччині, і в 2020 році приїхали у Запоріжжя, де і проживала у своїх батьків, зокрема з матір`ю ОСОБА_1 за вказаною вище адресою, батько помер у 2001 році. Отже підтверджує факт сумісного проживання своєї матері та батька як подружжя з часу заключення шлюбу і по день смерті батька, а також підтверджує факт проживання своєї матері ОСОБА_1 у вказаній квартирі після смерті батька по теперішній час. 
Свідок ОСОБА_7 повідомила суду що є сусідкою ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 , весь час знала їх як подружжя, знала з моменту вселення їх в цю квартиру. Стосунки підтримувала з ними сусідські, знались, спілкувались, часто бачились. За цією адресою: АДРЕСА_1 , заявниця ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 проживали разом до його смерті, до 2001 року. Ніхто із сусідів не знав, що це подружжя по документах були розлучені, всі їх вважали родиною. Чоловік ОСОБА_1 помер, його похованням займалась саме ОСОБА_10 , організовувала поминальний обід та всі інші обрядові речі. Зазначила, що завжди вважала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружжям, у них були добрі, люблячи стосунки, вони поважали та любили однин одного, вели спільне господарство та мали спільний побут. Підтверджує, спільне проживання ОСОБА_2 , як чоловіка та ОСОБА_1 , як дружини у вказані у заяві роки.
Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з вимогами ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Прикінцеві положення СК України не передбачають винятків і спеціальних правил дії у часі норм СК України. Отже СК України застосовуються до сімейних відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Водночас потрібно розмежовувати сферу дії ст. 74 СК України «Право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі» і ст. 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати ст. 1264 ЦК України.
За загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. Тому акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Відповідно, передбачений ст. 1264 ЦК України п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності Кодексом.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) - https://reyestr.court.gov.ua/Review/113690426.
Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Згідно до висновків Верховного Суд у постанові від 15.08.2019 по справі № 588/350/15, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі зазначеного вище, з врахуванням, що встановлення факту спільного проживання для заявниці має юридичне значення для прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що заявницею доведено належними та допустимими доказами, показаннями свідків спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 14.06.1988 до 18.12.2001 (по день смерті останнього) за адресою: АДРЕСА_1 та наявність між ними відносин, притаманних подружжю, зокрема, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, вони були пов`язані спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, у т.ч. спільне виховування доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263 - 265, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Беклеміщева Олега Вікторовича, заінтересована особа приватний нотаріус Морозова Вікторія Миколаївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити повністю.
Встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період з 14.06.1988 по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено в повному обсязі 21.01.2026.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України
Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа - приватний нотаріус Морозова Вікторі Миколаївна, місцезнаходження, АДРЕСА_4 .

Суддя І. П. Соболєва