ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2026 р. Справа№ 910/6693/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача - Головко В.П.,
від відповідача - Мартиненко О.В.,
від третьої особи - Харченко В.В., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будком" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/6693/25 (суддя Ярмак О.М.) за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будком" про стягнення 378 618,29 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" з вимогою про стягнення грошових коштів в сумі 378 618, 29 грн, з яких: 364 466,14 грн - повна сума договірного забезпечення, 11 036, 71 грн - інфляційні втрати, 3 115, 44 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови банківської гарантії від 06.03.2024 №723/24-ГВ в частині сплати повної суми гарантії забезпечення виконання зобов`язання у розмірі 364 466,14 грн у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будком" зобов`язань за Договором поставки від 15.03.2024 за №ЦЗВ-03-00224-01.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/6693/25 позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 364 466 (триста шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 14 коп. основного боргу, 3 115 (три тисячі сто п`ятнадцять) грн. 44 коп. 3% річних, 11 036 (одинадцять тисяч тридцять шість) грн. 71 коп. інфляційних втрат, 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 42 коп. судового збору.
При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань щодо сплати гарантії.
Не погодившись з прийнятим рішенням, третя особа звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність порушення ним зобов`язань за договором поставки, а також вказує про відсутність підстав для стягнення суми банківської гарантії, з огляду на те, що Позивачем ініційовано стягнення штрафних санкцій за Договором шляхом подання відповідного позову у справі № 911/900/25.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта - третьої особи у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Також, апеляційну скаргу третьої особи підтримав представник відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
15.03.2024 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (Позивач, Покупець, Бенефіціар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "БУДКОМ" (третя особа, Постачальник, Принципал) за результатами процедури закупівлі (оголошення UA 2024-02-07-011616-a, Лот № 2, 3) укладено договір поставки за № ЦЗВ-03-00224-01.
Відповідно до розділу 1 Договору Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність Покупцю Товар: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (колодку гальмову чавунну типу "С" зі вставкою), а Покупець прийняти та оплатити Товар, найменування, кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник якого вказується в Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, на умовах, які викладені у цьому Договорі.
Згідно п. 2.1. Договору Постачальник повинен поставити Покупцеві Товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним в Специфікації до цього Договору. 
Відповідно до п. 2.5. Договору при виявленні невідповідності, кількості та/або якості, та/або комплектності, та/або асортименту Товару виклик представника Постачальника для участі у прийманні Товару та складанні двостороннього акта є обов`язковим. 
Пунктом 2.8. Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується за свій рахунок та власними силами усунути недоліки або замінити неякісний Товар. 
Строк усунення недоліків або заміни Товару в межах гарантійних строків експлуатації та зберігання становить не більше 20 (двадцяти) робочих днів з дня їх виявлення (п. 2.9. Договору). 
Пунктом 11.1. розділу 11 Договору визначено, що Постачальник до підписання Договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього Договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 5 (п`ять) %, що становить 728 968,30 грн (сімсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 30 копійок). Строк дії забезпечення виконання цього Договору у вигляді банківської гарантії повинен бути дійсним з дня укладання Договору і обов`язково повинен перевищувати строк дії Договору не менше ніж на 1 (один) календарний місяць. 
Згідно з п 11.8. Договору у разі порушення Постачальником умов цього Договору, а саме: невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором, у тому числі непоставки Товару у термін, встановлений п 4.2. цього Договору, Покупець стягує забезпечення виконання Договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, письмово повідомивши про це Постачальника. 
На виконання умов розділу 11 Договору ТОВ "ТД "БУДКОМ" надало забезпечення виконання Договору у вигляді безвідкличної та безумовної банківської гарантії від 06.03.2024 № 723/24-ГВ (Лот № 2), виданої акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (Відповідач, Банк-гарант). Строк дії Банківської гарантії до 01.02.2025 включно. Сума Банківської гарантії: 364 466,14 грн (триста шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят шість гривень 14 копійок). 
Відповідно до умов Банківської гарантії Банк-гарант безвідклично та безумовно зобов`язується сплатити повну суму договірного забезпечення (гарантовану суму) за першою письмовою вимогою Бенефіціара протягом 5 (п`яти) робочих днів після дня отримання Банком-гарантом письмової вимоги Бенефіціара про сплату суми гарантії, в якій буде посилання на невиконання або неналежне виконання Принципалом взятих на себе зобов`язань за Договором. 
У зв`язку з фактом неналежного виконання Постачальником умов Договору в частині поставки Товару належної якості та своєчасної заміни Товару неналежної якості, обумовлених Договором, що є гарантійним випадком відповідно до умов Банківської гарантії, Позивач пред`явив до Відповідача вимогу від 30.01.2025 №ЦЗВ-20/620 про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 364 466,14 грн. 
Вимога Позивача отримана Відповідачем до закінчення строку дії Банківської гарантії, а саме: 30.01.2025, про що свідчить відмітка представника Банку-гаранта про отримання Вимоги, скріплена печаткою. 
04.03.2025 Позивач отримав від Відповідача лист від 26.02.2025 № 05-2/02/955, в якому зазначено, що на виконання вимог ст. 564 Цивільного кодексу України, Банком-гарантом до Принципала направлено повідомлення-вимогу про отримання письмової Вимоги Бенефіціара по Банківській гарантії. В листі від 04.03.2025 № 05-2/02/954 Відповідач зазначив, що у відповідь на Повідомлення-вимогу ТОВ "ТД "БУДКОМ" листом від 03.02.2025 № 25/01 зазначало, що Вимога Позивача є безпідставною. 
Окрім того, Відповідач зазначив про неможливість задоволення Вимоги Позивача у зв`язку з: 1) розглядом Господарським судом м. Києва справи №911/602/25 за позовом ТОВ "ТД "БУДКОМ" до АТ "Укрзалізниця" про визнання Банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню; 2) відсутністю гарантійного випадку. 
Позивач, не погодившись із відмовою Відповідача у задоволенні вимоги, звернувся до суду з даним позовом.
Місцевий господарський суд, встановивши факт порушення відповідачем зобов`язань за Банківською гарантією, задовольнив позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.
Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 563 ЦК України унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Як передбачено частиною другою статті 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до частин першої, третьої статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Таким чином відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все - це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як передумова укладення такого договору.
Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору. Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 17 травня 2024 року у справі №910/17772/20 виснувала, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Враховуючи наведене, об`єднана палата дійшла висновку, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.
Позивач пред`явив до Відповідача вимогу від 30.01.2025 № ЦЗВ-20/620 про сплату повної (гарантованої) суми договірного забезпечення в розмірі 364 466,14 грн. 
Вимога Позивача отримана Відповідачем до закінчення строку дії Банківської гарантії, а саме 30.01.2025, про що свідчить відмітка представника Банку-гаранта про отримання Вимоги, скріплена печаткою.
04.03.2025 Позивач отримав від Відповідача лист від 26.02.2025 № 05-2/02/955, в якому зазначено, що на виконання вимог ст. 564 Цивільного кодексу України, Банком-гарантом до Принципала направлено повідомлення-вимогу про отримання письмової Вимоги Бенефіціара по Банківській гарантії. В листі від 04.03.2025 № 05-2/02/954 Відповідач зазначив, що у відповідь на Повідомлення-вимогу ТОВ "ТД "БУДКОМ" листом від 03.02.2025 № 25/01 зазначало, що Вимога Позивача є безпідставною. 
Окрім того, Відповідач зазначив про неможливість задоволення Вимоги Позивача у зв`язку з: 1) розглядом Господарським судом м. Києва справи №911/602/25 за позовом ТОВ "ТД "БУДКОМ" до АТ "Укрзалізниця" про визнання Банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню; 2) відсутністю гарантійного випадку. 
Стосовно наведених підстав відмови гаранта, слід зазначити наступне.
Ухвалою Господарського суду від 07.04.2025 у справі № 911/602/25 позовну заяву ТОВ "ТД "БУДКОМ" і додані до неї документи повернуто позивачу. 
Щодо посилань гаранта на відсутність гарантійного випадку, то як вже було вказано вище, гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.
Враховуючи наведене, відмова Банку у виплаті гарантії є необґрунтованою.
Стосовно доводів апелянта про відсутність порушення ним зобов`язань за договором поставки слід вказати, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування не входить дослідження наявності чи відсутності порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією (п. 84 постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 17 травня 2024 року у справі №910/17772/20). 
Крім цього, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю доводи скаржника про відсутність підстав для стягнення суми банківської гарантії, з огляду на те, що Позивачем ініційовано стягнення штрафних санкцій за Договором шляхом подання відповідного позову у справі № 911/900/25.
Так, вирішення спору про стягнення штрафних санкцій жодним чином не впливає на обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією, з огляду на те, що останній зобов`язаний сплатити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії (п 102 постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 17 травня 2024 року у справі №910/17772/20). 
Крім цього, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 566 ЦК України у разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.
Аналогічний висновок викладено в позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21.12.2018 у справі № 908/7/18, де Суд сформулював наступне: «Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. Отже, можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не залежить від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією».
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на третю особу (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будком" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/6693/25 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - третю особу у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 29.01.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук