Справа № 2-о/593/8/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" січня 2026 р.    Бережанський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Ольшанській Н.Р.
за участі заявниці ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю із чоловіком ОСОБА_2 , з часу їх реєстрації шлюбу по день його смерті, бо на час смерті чоловіка, який трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання своїх трудових обов`язків, при оформленні страхових виплат було виявлено, що вони були зареєстровані за різними адресами та Головним управлінням Пенсійного фонду України різна їх реєстрація була розцінена як окреме проживання та відсутність ознак сім`ї, а тому із вказаних підстав вона не може після смерті чоловіка отримати страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника, а тому вимушена звернутися до суду про встановлення вказаного факту так як іншим чином, ніж в судовому порядку, вона не має можливості встановити даного факту. 
В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 подані нею вимоги підтримала, просила їх задоволити, дала суду пояснення, аналогічні поданій суду заяві. 
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про проведення судового засідання у їх відсутності та своє письмове заперечення, у якому зазначив, що із заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення вказаного факту їй потрібно для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії, а отже встановлення даного факту пов`язано з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію, тому вважає, що вказана заява має бути залишена без розгляду. 
Заявниця не погодилася із думкою представника заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, подала суду своє заперечення,   вважає, що встановлення факту спільного проживання не вирішує питання щодо призначення їй пенсії або питання про право на таку пенсію, а тому вважає, що в даному випадку відсутній спір про право. 
Суд, приймаючи до уваги наявне в матеріалах справи заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та думку з цього приводу заявниці, враховуючи практику вищестоящих судів із аналогічних правовідносин, вважає, що у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про залишення заявлених ОСОБА_1 вимог без розгляду слід відмовити, виходячи із наступного. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
В обґрунтування своїх заперечень представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначає, що встановлення факту, що заявниця була членом сім`ї ОСОБА_2 для підтвердження її права на отримання страхових виплат, передбачених Порядком № 498, та відповідно встановлення правомірності/неправомірності рішень, дій чи бездіяльності органів Пенсійного фонду України (суб`єкта владних повноважень) можливо лише при вирішенні спору (позову) між учасниками судового процесу щодо нарахування та сплати соціальних виплат.
З такими твердженнями представника зацікавленої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області заявниця не погодилася, вважає їх необгрунтованими та голослівними. При цьому зазначила наступне.
По-перше, у рішенні (постанові) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.09.2025 № 19001-104733529-2025-3 та листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.10.2025 № 7025- 7382/П-02/8-1900/25 зазначено, що їй відмовлено у страховій виплаті з тих підстав, що вони з померлим чоловіком ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами проживання на день його смерті.
Заявниця зазначає, що зацікавлена особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не відмовляло їй у страховій виплаті з тих підстав, що вона не є членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , а відтак у вказаній справі відсутній спір про право, як про це зазначає представник заінтересованої особи.
По-друге, відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
У зв`язку із тим, що заявниця з померлим ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, відтак вона є членом його сім`ї, і вказаний факт не підлягає доведенню (презюмується), оскільки базується на нормі закону.
Відтак, у вказаній справі відсутній будь-який спір про право, про що зазначає представник заінтересованої особи.
По-третє, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 Розділу IV ЦПК України.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у частині 1 ст. 315 ЦПК і не є вичерпним.
Беручи до уваги вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області слід відмовити.
Відмовляючи Головному управлінню Пенсійного фонду в Тернопільській області у задоволенні клопотання про залишення без розгляду вимог, поданих заявницею про встановлення факту, що має юридичне значення, суд враховує, що само по собі посилання заінтересованої особи на існування між ним та заявницею спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору та бути підставою для застосування наслідків, передбачених ч.6 ст. 294 ЦПК України, суд вважає, що спір про право відсутній, бо заявниця не просить підтвердити її право на отримання соціальних виплат у даній справі, а лише факт спільного проживання. 
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року /справа № 555/1492/19 провадження № 61-23273св19/.
Відхиливши клопотання заінтересованої особи та вирішуючи заявлені вимоги, про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, пояснення допитаних по справі свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід задоволити, виходячи з наступного. 
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності із ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з часу реєстрації їх шлюбу по день його смерті, а саме: з 1 вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вони спільно проживали однією сім`єю : з вересня 2012року по червень 2019 року за адресою : АДРЕСА_1 , а з червня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1- в АДРЕСА_2 .
Цей факт підтверджується поясненнями заявниці, яка пояснила, що 01 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2 , що підтверджується долученим нею до матеріалів справи свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу у них з чоловіком ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася спільна дитина - дочка ОСОБА_3 . З часу реєстрації їх шлюбу вона перейшла проживати у помешкання чоловіка, де проживав тільки його батько, бо матір на той час була за кордоном. Тобто перші сім років з часу реєстрації шлюбу, а саме - перші роки їх спільного життя вони проживали спільно однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , де народилася їх донечка. Коли їх дочці минуло два роки, її батьки, які проживали за адресою: АДРЕСА_2 , поїхали проживати до бабусі, а тому вона разом із чоловіком та дочкою перейшли проживати у квартиру її батьків, яка на той час вже пустувала. Далі у своїх поясненнях заявниця зазначила, що вона постійно проживала із своїм чоловіком однією сім`єю та разом виховували дочку, ходили на роботу та по черзі водили її у дитячий садочок та згодом у школу. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 трагічно загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, що підтверджується долученим нею до матеріалів справи свідоцтвом про його смерть.
І хоч вони із чоловіком, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, постійно проживали однією сім`єю, вели спільний побут, мали спільний бюджет та спільно виховували неповнолітню доньку та проживали разом за однією адресою, однак на час смерті чоловіка вони були зареєстровані за різними адресами. Вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а її чоловік - за адресою: АДРЕСА_1 . Далі у своїх поясненнях заявниця зазначила, що встановлення факту спільного проживання подружжя необхідне для призначення їй, як дружині, страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України від 23.09.1999 № 1105 XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Для реалізації вищезазначеного вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на що отримала лист про відмову № 7025-7382/П-02/8-1900/25 від 13 жовтня 2025 року. Причиною відмови стало те, що на день смерті чоловіка вони були зареєстровані за різними адресами, і це розцінено як окреме проживання їх як подружжя, а відтак як відсутність ознак сім`ї. А так як Пенсійний фонд не приймає факт спільного проживання на підставі лише свідоцтва про шлюб через різну реєстрацію, а тому вважає, що вказане питання може бути вирішено виключно в судовому порядку. Для встановлення зазначеного факту просила дослідити долучені нею до заяви докази, у тому числі акт комісії Бережанськї міської ради, яким був встановлений даний факт та просила допитати ряд свідків.
Правдивість пояснень заявниці, а отже, підставність її вимог, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 13 жовтня 2012 року Бережанським РС УДМС України в Тернопільській області на ім`я ОСОБА_1 , з якого видно, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бережани Бережанського району Тернопільської області і вона з 1 вересня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 17 травня 1997 року є зареєстрованою за адресою : АДРЕСА_2 ; 
- свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 11 березня 2020 року Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ, яке свідчить про те, що 1 вересня 2012 року був зареєстрований шлюб між заявницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і з часу реєстрації шлюбу обом подружжю присвоєно прізвище - ОСОБА_5 ; 
- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 3 березня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якого видно, що заявниця  ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 є батьками вказаної малолітньої дитини; 
- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 11 липня 2025 року Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ім`я  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якого видно, що чоловік заявниці помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 39років. 
Із акту, складеного комісією, створеною на підставі розпорядження міського голови № 404-р від 15 вересня 2025 року у складі : заступника міського голови Кухарука Степана Богдановича -голови комісії; начальника відділу «Центр надання адміністративних послуг» Вітковської Ольги Ярославівни - секретаря комісії, головного спеціаліста відділу економічного розвитку «Ресурсний центр громади та підтримки підприємництва» міської ради Вридник С.М., головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення, документообігу та архівування міської ради Походжай О.Д., вбачається, що вивчивши подані ОСОБА_1 документи та взявши до уваги пояснення сусідів, комісія міської ради на підставі здобутих доказів прийшла до висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав до дня смерті, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_3 однією сім`єю.

Із листа Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 7025-7382/П-02/8-1900/25 від 13 жовтня 2025 року, видно, що хоч відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України № 1105-Х1V ''Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' від 23 вересня 1999 року у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачується одноразова допомога, однак заявниці було відмовлено у призначенні страхових виплат так як відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом мають взаємні права та обов`язки, а згідно поданих ОСОБА_1 документів вона хоч перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, однак були зареєстровані за різними адресами. 
Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною, а тепер вдовою її сина ОСОБА_2 , із яким вона постійно проживала однією сім`єю з часу реєстрації їх шлюбу по день його смерті. Разом виховували спільну донечку ОСОБА_7 . Далі у своїх поясненнях свідок зазначила, що спочатку після реєстрації шлюбу і протягом семи років її син із невісткою проживали у їх помешканні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а з 2019 року вони перейшли проживати на АДРЕСА_3 , у квартиру батьків невістки, яка на той час пустувала, тобто незважаючи на їх формальне різне місце реєстрації, але фактично заявниця разом із чоловіком та дочкою постійно проживали за однією адресою, тобто всі ті роки проживали однією сім`єю.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона з 2019 року проживає  в АДРЕСА_4 , а тому знає заявницю ОСОБА_9 , як сусідку та добре знає всю її сім`ю. Їй, свідку, відомо, що останніх 5 - 6 років заявниця разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 та донечкою ОСОБА_7 проживала із нею по сусідству в одному будинку, в одному і тому ж під`їзді та навіть на одному поверсі, а тому вона, свідок, стверджує, що до цього трагічного випадку, що мав місце у липні 2025 року, заявниця проживала однією сім`єю із своїм чоловіком ОСОБА_10 . У теплу пору року вона, свідок, їх часто зустрічала по місцю проживання, вони, як сусіди, разом поралися на грядках та разом вирішували інші побутові питання.
Свідок ОСОБА_11 дала пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_8 , зокрема пояснила, що вона проживає по сусідству із сім`єю заявниці ОСОБА_9 , в одному будинку, однак на різних поверхах. Заявниця на п`ятому поверсі, а вона, свідок, на другому. Вона, як сусідка, стверджує, що заявниця постійно проживала однією сім`єю із своїм чоловіком ОСОБА_12 , який трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона, свідок, постійно бачила їх разом, як вони вранці йшли на роботу і вели дитину у садочок чи школу та ввечері коли поверталися додому.
Пояснення свідків суд вважає правдивими, бо вони є логічними, послідовними і узгоджуються із поясненнями заявниці та долученими до матеріалів справи письмовими доказами.
Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами у їх сукупності доведено, що заявниця  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з часу реєстрації їх шлюбу по день його смерті, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_1 вони спільно проживали однією сім`єю (з вересня 2012року по червень 2019 року за адресою : АДРЕСА_1 , а з червня 2019року по ІНФОРМАЦІЯ_1- в АДРЕСА_2 ), а тому вимоги заявниці слід визнати підставними і задоволити їх.   
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 задоволити.
Встановити факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю із її чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дати реєстрації їх шлюбу по день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: з вересня 2012року по червень 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , а з червня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - за адресою : АДРЕСА_2 . 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 14 січня 2026 року.

Суддя Бережанського районного
суду Тернопільської області Данилів О.М.