Справа № 456/5002/25
Провадження № 2/456/233/2026

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

13 січня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Яніва Н. М. ,
з участю секретаря судового засіданні Сунак Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Сколівський відділ ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованості, -

встановив:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів стягнутих за судовим наказом №456/2605/23 від 21.06.2023 року із частки від заробітку та стягувати із ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн. Крім того, позивач просить відкликати виконавчий документ судовий наказ №456/2605/23 від 21.06.2023 року та скасувати заборгованість по аліментах в розмірі 39781,48 грн..
Позов обґрунтовано тим, що від шлюбу, який було розірвано рішенням суду від 14.03.2023 року у позивача з відповідачкою народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що про стягнення аліментів та заборгованість, яка утворилась йому стало відомо, тільки після накладення державним виконавцем арешту на пенсійну карту. Зазначає, що внаслідок важко перенесеного захворювання на COVID-19 отримав ускладнення - двобічний кокс артроз III-IV степені, больовий синдром та став інвалідом II групи і фактично прикутий до ліжка. Дане захворювання пов`язане з опорно-руховим апаратом, захворювання суглобів. Стверджує, що часто перебуває на стаціонарних лікуваннях, оскільки в наслідок малорухомого способу, набув інших супутніх захворювань. На своє лікування та інструментальні обстеження позивач ОСОБА_1 витрачає великі кошти, а тому зазначає, що не може сплачувати аліменти у розмірі визначеному судовим наказом – частки з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Також позивач стверджує, що на день видачі судового наказу про стягнення аліментів не існувало обставини щодо його стану здоров`я та призначення групи інвалідності. У зв`язку з наведеним просить зміни розмір аліментів на утримання дитини до 1000 гривень та відкликати виконавчий документ – судовий наказ №456/2605/23 від 21.06.2023 року. Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що станом на 01.05.2025 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 39781,48 грн. Однак вважає, що така заборгованість утворилась не з його вини, оскільки у державного виконавця був доступ до персональних даних боржника та відомо про нарахування пенсії. Таким чином, позивачу не зрозуміло чому не проводились відрахування з моменту видачі судового наказу, а відтак просить скасувати утворену заборгованість.
Відповідачка, у запропонований строк, відзив на позовну заяву не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела.
Представник третьої особи - Сколівського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду письмові заперечення на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині скасування заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування наведеної позиції зазначив, що державним виконавцем відповідно до вимог законодавства та на підставі довідки про доходи здійснено розрахунок заборгованості аліментів, відповідно до якого станом на 01.08.2025 року борг позивача становить 39 781,48 грн. При цьому, боржник ОСОБА_1 не надав жодних належних доказів, про повну та своєчасну сплату аліментів. Представник третьої особи вважає, що позовна заява у частині скасування заборгованості по сплаті аліментів є необґрунтованою, оскільки розрахунок проведено відповідно до чинних вимог, доказів помилковості такого розрахунку немає, а заборгованість виникла внаслідок несвоєчасності та неповноти сплати аліментів.
Заяви та клопотання учасників справи. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Дмитрович Н.В. подала до суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. 
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.
Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.09.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Яніва Н.М.. 
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідачки  ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 18.09.2025 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Судове засідання, котре було призначено на 09.10.2025 року знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду з 09:25 по 15:00 год, що унеможливлювало проведення судового засідання з його фіксацією за допомогою підсистеми ВКЗ.
У судовому засіданні, котре відбулося 30.10.2025 року за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 13.11.2025 року.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа Сколівський відділ ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованостізалишено без руху.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2025 року, після усунення позивачем недоліків позову, позовну заяву прийнято до розгляду.
Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте такі з у судове засідання не з`явилися та не забезпечили явку уповноважених представників.
Втім, судом задоволено клопотання представника позивача, про розгляд справи у його відсутності.
При цьому, в силу положень ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідачки в судове засідання неповажною, оскільки така була належним чином повідомлена про розгляд справи, та за згодою позивача,вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розгляд справи по суті відбувся 13.01.2026 року.
Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.
Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За нормою ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За змістом ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом, заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін?юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. (ст.. 447-1 ЦПК України)
Фактичні обставини справи із оцінкою відповідних доказів.
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 09.01.2018 року укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №1.
У даному шлюбі у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 , виданим 22.08.2018 року Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області.
Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2023 року у справі №456/2605/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 16 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судом встановлено, що на виконанні Сколівського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП №72613144з виконання судового наказу №456/2605/23 виданого Стрийським міськрайонним судом 21.06.2023 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.05.2025 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39 781,48 грн.
Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до довідки про доходи №4302 8435 8839 2363 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, та загальний його дохід у період з 01.06.2023 року по 30.04.2025 року становить 145 197,38 грн.
Так, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 743138 від 16.03.2023 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням по ОРА.
Надалі, 12.04.2023 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 .
Крім того, судом встановлено, що 31.01.2023 року ОСОБА_1 звертався до лікаря-ортопеда-травматолога та у результаті огляду було складено консультаційний висновок спеціаліста, копію якого долучено до матеріалів справи.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1355, ОСОБА_1 з 09.02.2023 року по 15.02.2023 року перебув на лікуванні в КНП «Стрийська ЦРЛ» з діагнозом: Двобічний коксартроз IV ст. Асептичний некроз головок стегнових кісток. Больовий синдром. Вкорочення правої ноги на 3 см. Комбінована контрактура правого стегна. Спондильоз поперекового відділу хребта. Патологічний вузол Шморля L5. Правобічний інстраспінальний кістковий остеофіт на рівні L4-L5. Протрузія міх диску L5 - S1. Больовий синдром. Контрактура поперекового відділу хребта. Порушення функції опорно - рухового апарату.
Відповідно до протокольного обстеження від 07.06.2024 року ОСОБА_1 проведено МРТ (магнітно-резонансну томографію) кульшових суглобів.
Відповідно до довідки №178 від 26.05.2025 року, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні ВП «ЛІЛ» КПН «ТМО «СМОЛ» з 24.05.2025 по дату видачі довідки.
Також позивачем до матеріалів справи долучено копії чеків з аптек, отриманих при покупці різних лікарських препаратів.
Мотиви, з яких виходив суд та висновки за результатом розгляду справи.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.
Згідно з ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Так, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
У постанові від 26.10.2022 у справі №759/22898/20 Верховним Судом зроблено висновок про те, що аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім того, при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 С К України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.
Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Підставою для звернення до суду у вказаній справі стало саме погіршення стану здоров`я платника аліментів.
На обґрунтування своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач зазначає, що на даний час він є особою з інвалідністю ІІ групи та несе значні витрати, пов`язані з лікуванням і погіршенням стану здоров`я. На його думку, зазначені обставини свідчать про зменшення його матеріальних можливостей та є підставою для перегляду встановленого розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього.
Однак, актуальних даних щодо захворювань позивача ОСОБА_1 суду не надано, оскільки інвалідність такому було встановлено ще до видачі судового наказу про стягнення заборгованості. Надані позивачем медичні документи - результати обстежень, виписки та консультації лікарів, також датовані періодом, що передує видачі судового наказу у справі № 456/2605/23 від 21.06.2023 року. Вказані документи не містять відомостей, які б підтверджували наявність нових обставин, істотної зміни стану здоров`я чи появу додаткових витрат на лікування після винесення зазначеного судового наказу.
Крім того, позивач просить зменшити розмір аліментів до 1000 гривень, таким чином, просить встановити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу боржника.
Так, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.
Так, сума аліментів на одну дитину не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину встановлено у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.
Дитина, на утримання якої з позивача стягуються аліменти, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та станом на дату розгляду справи належить до вікової категорії від 6 до 18 років. Мінімальний гарантований розмір аліментів для цієї категорії у 2026 році становить 1756 грн (50% прожиткового мінімуму - 3 512 грн).
Таким чином, заявлена позивачем сума - 1000 грн на місяць - є нижчою за мінімальний гарантований розмір аліментів, прямо передбачений законом. 
Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, та відповідає мінімальному гарантованому розміру, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак  позовна вимогу про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягає.
Що стосується вимог позивача про відкликання виконавчого листа та скасування заборгованості суд приходить наступного висновку.
Згідно положень Розділу VI ЦПК України, усі питання, пов`язані з виконанням судового рішення, зокрема відкликання виконавчого листа, визнання його таким, що не підлягає виконанню, а також визначення чи скасування заборгованості за аліментами, вирішуються судом у спеціальному процесуальному порядку - у межах виконання судового рішення, а не в позовному провадженні.
Питання про розмір, порядок обчислення чи скасування заборгованості за аліментами належить до компетенції державного чи приватного виконавця та, у разі наявності спору, розглядається судом шляхом подання відповідної заяви про вирішення питань, пов`язаних із виконанням судового рішення. Такий порядок прямо визначений статтею 195 Сімейного кодексу України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки наведені вимоги позивача стосуються виключно стадії виконання судового рішення і не пов`язані зі способом захисту прав шляхом встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків сторін, вони не можуть бути предметом розгляду в позовному порядку.
У зв`язку з цим позовні вимоги про відкликання виконавчого листа та скасування заборгованості по аліментах є такими, що подані з порушенням встановленого законом процесуального порядку, що є достатньою та самостійною підставою для відмови у їх задоволенні.
Поряд з цим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Таким чином, позивач, у разі незгоди з діями виконавця у частині порядку нарахування заборгованості, має право звернутися до суду із скаргою у порядку контролю за виконанням судового рішення, що забезпечить правильний та ефективний розгляд питання.
Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що при наявності вище перелічених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Сколівський відділ ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованості задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Сколівський відділ ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зменшення розміру аліментів та скасування заборгованості, - відмовити 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя       Назар ЯНІВ