ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4235/24 Головуючий суддя І інстанції Вельможна І. В.
Провадження № 22-ц/818/96/26 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Юніт Капітал» на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 січня 2025 року у справі №621/4235/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі 27600,30 грн. та судових витрат.
Позовна заява мотивована тим, що 23.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №259794307 у формі електронного документа, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого відповідачу, на підставі чого відповідачем було отримано кредит у сумі 6500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності із зобов`язанням повернути його зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
Кредитний договір №259794307 від 23.10.2021 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором MNV52F5A, який 23.10.2021 відповідач вніс у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства о 14:57:33 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинення зазначених дій Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 6500,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , що належить відповідачу, що, у свою чергу, є доказом того, що останній прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з п.1.9.1 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021 на період строку, визначеного п.1.7 Договору, а саме 30 днів з дати отримання кредиту Позичальником, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 722,70 відсотків річних, що становить 1,98 відсотка від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п.1.9.2 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, у разі продовження строку Дисконтного періоду на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення строку, визначеного п.1.7 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 722,70 відсотків річних, що становить 1,98 відсотка в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Згідно з п.1.12.2 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти у розмірі 1087,70 відсотків річних, що становить 2,98 відсотка в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Так, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах. 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року (Додаток №12). У даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №13). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (Додаток №15). 
Представником позивача зазначено, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» – 28.12.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №166.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчувався 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишилися без змін.
30.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №3009/24 за умовами якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №3009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27600,30 грн.
Так, згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі і на умовах, передбачених кредитним договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув в повному обсязі наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором.
На підставі вищевикладеного, ТОВ «Юніт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі 27600,30 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, представник позивача – адвокат Тараненко А.І. подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, та в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, просить вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та не відповідає обставинам справи.
Вказує, що позивачем були надані належні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 та, відповідно, законність позовних вимог.
Звертає увагу, що перехід права вимоги за договорами факторингу від первісного кредитора до позивача відбувається з моменту підписання реєстру прав вимоги та не залежить від оплати договору. На думку представника позивача, це підтверджує одностайну та послідовну позицію судів щодо дійсності правочинів, предметом яких є реєстр прав вимоги, та підтверджує належність позивача як нового кредитора у відповідних зобов`язаннях.
Посилається на те, що сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» у 2018 році не спростовує того, що цим договором передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Зазначає, що відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів незарахування кредитних коштів на його картковий рахунок, належності зазначеного рахунку іншій особі, повернення кредитних коштів або спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитом.
Таким чином, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частинами 1 та 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з п.п.1-4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вкааним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що предметом договору факторингу на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №259794307 від 23.10.2021, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021, як Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, так і в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» згідно з договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» згідно з договором факторингу №3009/24 від 30.09.2024.
Крім того, суд вказав, що згідно з п.4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом не надано суду доказів на підтвердження оплати за укладеними договорами факторингу від 28.11.2018, 05.08.2020 та 30.09.2024.
Відтак, суд першої інстанції вважав, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021, оскільки передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.
При цьому суд першої інстанції покликався на правові висновки, які були висловлені у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також – на правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).
Оскільки кредитний договір був укладений 23 жовтня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору з відповідачем, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність доказів переходу права вимоги за вказаним договором, а відтак й про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, наданим позивачем умовам договорів факторингу, суд у нерелевантний спосіб застосував правові висновки Верховного Суду та помилився із застосуванням норм матеріального права.
Так. матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір №259794307 від 23.10.2021 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Згідно з умовами цього договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді безготівкового зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Цей факт підтверджується наступними документами: Паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №259794307; Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; Заявкою на отримання коштів у кредит від 23.10.2021; Довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; Копією платіжного доручення від 23.10.2021 щодо переказу коштів у розмірі 6500,00 грн.; Копією електронного повідомлення «Таскомбанк» від 08.08.2024 (а.с.12-37).

Договір був укладений в електронній формі, яка відповідно до положень ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

З умовами кредитного договору та порядком його укладення відповідач був ознайомлений і повністю погодився з ними.

Відповідно до п.4.4 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021 сторони дійшли згоди, що у всіх правовідносинах між Позичальником та Товариством як підпис Позичальника використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Таким чином, кредитний договір №259794307 від 23.10.2021 був сформований та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Одноразовий персональний ідентифікатор MNV52F5A було направлено позичальнику 23.10.2021 на номер мобільного телефону, вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів. Після введення цього ідентифікатора у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства о 14:57:33 годині відповідач підписав договір електронним підписом. Водночас о 14:57:24 годині Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 6500,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу. Це підтверджує, що ОСОБА_1 прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до умов кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, Первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 6500,00 грн. строком на 30 днів, а саме до 22.11.2021.

Згідно з п.1.9 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: п.1.9.1 виключно на період строку, визначеного в п.1.7 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; п.1.9.2 за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів у день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Відповідно до п.1.9.3 якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту, і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів у день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови, якщо розмір Базової процентної ставки більший, ніж 1,98 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.

Пунктом 1.12.1 передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання Позичальника щодо оплати основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; п.1.12.2 з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів у день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

У відповідності до пунктів 1.14.1 та 1.14.2 орієнтовна загальна вартість Кредиту для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п.1.3 Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами правил нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою, складає 6519,50 грн. і включає в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 19,50 грн. та суму Кредиту у розмірі 8000,00 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно з методикою Національного банку України, складає 3,71 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 100,30 % від суми першого Траншу. У разі настання передбаченої п.1.9.3 Договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у Позичальника зобов`язань по оплаті процентів за встановлений у п.1.2 Договору строк у розмірі, що розрахований за Базовою процентною ставкою, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 10361,00 грн. і включатиме в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 3861,00 грн. та суму Кредиту у розмірі 6500,00 грн.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

В свою чергу, позичальник ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у строки, визначені кредитним договором, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з цим договором.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з п.2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.38-43).

Згідно з термінами, наведеними в розділі І зазначеного договору факторингу: кредитний договір – кредитний договір, укладений між Клієнтом та Боржником, права вимоги за яким відступаються; право вимоги – всі права Клієнта та кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; реєстр прав вимог – перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим Договором.

Строк дії договору факторингу №28/1118-01 згідно з п.8.2 було встановлено до 28.11.2019.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права суд першої інстанції не звернув належної уваги, що додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022 та №32 від 31.12.2023 вносилися зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 31.12.2024 включно (а.с.44-52).

Таким чином, хоча первісне відступлення прав вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 відбулося від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі зазначеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №166 від 28.12.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.53-54), але внаслідок вищевказаної пролонгації договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 – він був чинний, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про відсутність правової визначеності щодо обсягу прав вимоги, які були передані за вказаним договором факторингу, з наступними змінами. А тому у суду перешої інстанції не було підстав для покликання на вищевказані правові висновки Верховного Суду, які не є релевантними за обставинами справи до цієї справи.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що за ОСОБА_1 нараховується заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021, з яких: 6500,00 грн. – тіло кредиту; 10834,20 грн. – нараховані проценти (а.с.72-73).

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було відступлено право вимоги, зазначене у відповідних реєстрах прав вимоги, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 (а.с.55-63).

Строк дії договору факторингу №05/0820-01 згідно з п.8.2 було встановлено до 04.08.2021.

Крім того, додатковими угодами №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 вносилися зміни до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до яких, зокрема, строк його дії було продовжено до 30.12.2024 включно (а.с.60-61).

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що за ОСОБА_1 нараховується заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021, з яких: 6500,00 грн. – тіло кредиту; 21100,30 грн. – нараховані проценти (а.с.74).

В подальшому право вимоги за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №3009/24 від 30.09.2024 було відступлено на користь ТОВ «Юніт Капітал» (а с.64-71).

Позивач, посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст.512, 514 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі набутої вимоги за договором факторингу №3009/24 від 30.09.2024, що становить 27600,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Нормою ст.639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин – дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом статті 12 цього Закону , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що відповідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, а такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01, п.2.1 якого передбачено, що згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

У п.п.1.3 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що право вимоги – всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Пунктом 1.2 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме в Реєстрах прав вимоги.

Суд першої інстанції всупереч вказаній нормі ст.89 ЦПК України також не надав належної оцінки тому, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1 Договору факторингу №28/1118-01).

Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1 Договору факторингу №28/1118-01).

28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, зі строком дії до 04 серпня 2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими строк дії Договору факторингу №05/0820-01 продовжено до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишилися без змін.

30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №3009/24, згідно з умовами якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №3009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27600,30 грн.

Суд першої інстанції на порушення вказаній нормі ст.89 ЦПК України не надав належної оцінки вказаним обставинам справи, та не з`ясував, що оскільки строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 був неодноразово продовжений, не можна вважати, що договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений після спливу строку дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, а висновки суду з цього приводу є помилковими.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №166 від 28 грудня 2021 року на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за №1884 зазначено боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №259794307 від 23.10.2021, загальна заборгованість 17334,20 грн. (а.с.53 на зв.)

Згідно з п.2.1 Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», за №14099 зазначено боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №259794307 від 23.10.2021, загальна заборгованість 27600,30 грн. (а.с.62 на зв.)

Відповідно до додаткових угод №2 та №3 до Договору факторингу №05/0820-01 від 03 серпня 2021 року та від 30 грудня 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» домовилися продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року, а потім до 30 грудня 2024 року. 

Згідно з п.1.1 Договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб – боржників. Перелік боржників зазначено в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1.

Відповідно до реєстру боржників від 30 вересня 2024 року до Договору факторингу №3009/24 від 30 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», за №1414 зазначено боржника ОСОБА_1 , кредитний договір №259794307 від 23.10.2021, загальна заборгованість 27600,30 грн. (а.с.69 на зв.)

Колегія суддів звертає увагу, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договором строк. Слід зазначити, що встановлений порядок оплати не впливає на перехід права вимоги за кредитним договором. Це також є ознакою договору відступлення права вимоги (цесії), передбаченого п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, і не свідчить про відсутність права вимоги у позивача, яке він набув на підставі вищевказаних договорів, за якими право вимоги було передано на умовах відстрочення платежу, що, у свою чергу, відповідає правовим висновкам, висловленим у постановах ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 08.08.2023 у справі №910/8115/19.
Суд першої інстанції на вищевказані обставини помилково не звернув уваги, внаслідок чого безпідставно вважав, що у нових кредиторів за договорами факторингу та у позивача відсутнє право вимоги. Покликання суду на відповідні правові висновки Верховного Суду щодо необхідності встановлення факту оплати за договором факторингу стосувались інших обставин справи, в яких на відміну від умов договорів факторінгу у даній справі, така підстава (оплата на день підписання акту прийому-передачі прав вимоги) прямо була передбачена у відповідних договорах. Отже, таке покликання суду першої інстанції також було не релевантним до обставин цієї справи.

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги за кредитним договором від 23.10.2021 №259794307, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.

Стосовно суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, проти факту отримання кредитних коштів не заперечував та жодних доказів на спростування обставин, викладених позивачем, у тому числі щодо нарахування відсотків, до суду не надав.

З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі 27600,30 грн., з яких: 6500,00 грн. – тіло кредиту; 21100,30 грн. – нараховані проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.,

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливого розгляду справи судом. 
Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, позивач має в суді навести переконливі докази на підтвердження підстав позову та заявлених вимог, які з точки зору стороннього спостерігача розумно свідчать про те, що відповідні юридичні факти скоріше мали місце аніж - ні. Такий підхід відповідає загальним засадам цивільного законодавства, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, які застосовуються судом самостійно, незважаючи на відсутність заперечень відповідача, що випливає зі змісту принципу змагальності сторін, ст.12 ЦПК України, який заперечує концепцію «негативного» доказу.
Так, у постанові ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 були наведені наступні правові висновки з цього приводу.
«Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд при цьому підтвердив власні аналогічні висновки, які були висловолені у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.»
У п.п.66-68 постанови ВС від 20.11.2024 у справі №686/28882/23 (провадження 61-13125св24) з цього приводу також були наведені наступні аналогічні висновки.
«За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.»
Отже, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Так, згідно до п.1.7 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання до 22.11.2021.
Пунктом 1.8 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021 встановлено порядок пролонгації строку кредитування, який, зокрема, передбачає вчинення певних дій. Зокрема, сторони погодили, що встановлений у п.1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних у цьому пункті, не обмежена.
Сторонами також обумовлено, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в п.1.7 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. За умови продовження строку Дисконтного періоду на умовах п.1.8 Договору з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 Договору строку нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п.4.2 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.7 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п.1.8 та п.1.12.1 Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач не вживав жодних заходів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором та не сплачував проценти за користування кредитом.
Жодних доказів того, що ОСОБА_2 просив кредитодавця про продовження строку кредитування та, відповідно до п.1.8 кредитного договору №259794307 від 23.10.2021, в своєму особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активував функцію продовження строку дисконтного періоду, ТОВ «Юніт Капітал» не надало ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що обумовлений сторонами в кредитному договорі №259794307 від 23.10.2021 строк кредитування тривалістю 30 днів було продовжено.
За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18.
Крім того, визначення в договорі умов автоматичної пролонгації порушує приписи Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін (ст.12 зазначеного Закону).
При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь прострочену заборгованість за сумою кредиту у розмірі 6500,00 грн. та за процентами у розмірі 21100,30 грн., яка утворилася станом 10.10.2024 включно (а.с.75).
При зверненні до суду з позовом позивач надав розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що проценти за користування наданим кредитом продовжували нараховуватися поза межами строку кредитування (а.с.72-73, 74).
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.
При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України позивач не заявляв.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором у загальному розмірі 6519,50 грн., з урахуванням погоджених сторонами умов кредитування, включно з тілом кредиту, розміром базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періодом кредитування.

Даних про погашення відповідачем нарахованої заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, неналежним дослідженням та оцінкою наданих сторонами доказів, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому, згідно зі ст.376 ЦПК України, це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, позов ТОВ «Юніт Капітал» слід задовольнити частково та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі 6519,50 грн.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України).

Так як позовну заяву та апеляційну скаргу задоволено частково, витрати на сплату судового збору за їх подання необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем ТОВ «Юніт Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.11).
За подання апеляційної скарги позивачем ТОВ «Юніт Капітал» сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн. (а.с.184).
Із заявленої по майновій вимозі ціни позову у розмірі 27600,30 грн. задоволено лише 6519,50 грн., що становить 23,62 %, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1430,43 грн. судового збору, з яких: 572,17 грн. – за подання позовної заяви та 858,26 грн. – за подання апеляційної скарги.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу: 6000,00 грн. у зв`язку зі зверненням із позовом та 6000,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що інтереси ТОВ «Юніт Капітал» представляв адвокат Адвокатського бюро «Тараненко та партнери» Тараненко А.І. на підставі договору про надання правничої допомоги №0110/24 від 01 жовтня 2024 року та додаткової угоди до нього, а також довіреності від 02 жовтня 2024 року (а.с.76–82).

Як вбачається з акту прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року, адвокатським бюро надано ТОВ «Юніт Капітал» такі послуги: складання позовної заяви до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 протягом 2 годин вартістю 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи протягом 1 години вартістю 500,00 грн.; надання усної консультації стосовно складання позовної заяви протягом 1 години вартістю 500,00 грн., загалом на суму 6000,00 грн. (а.с.80).

Акту прийому-передачі наданих послуг щодо представництва інтересів у суді апеляційної інстанції позивачем не надано.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року (справа №362/3912/18, провадження №61-15005св19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі №724/318/21 (провадження №61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу наданих доказів, незмінності позиції представника позивача протягом розгляду справи судами обох інстанцій, а також складання позовної заяви та апеляційної скарги, які частково дублюють доводи одна одної, ця робота не вимагала від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. Послуги з усної консультації при складанні позовної заяви та ознайомлення з матеріалами справи фактично охоплюються послугою зі складання позовної заяви. При цьому, колегія суддів бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що передбачено додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково, а також з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат і критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим є стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, та 2000,00 грн. – протягом апеляційного перегляду справи, загалом – 6000,00 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (юридична адреса: вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10, м. Київ, 01024, код за ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором №259794307 від 23.10.2021 у розмірі 6519,50 (шість тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»: 1430,43 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. 43 коп. судового збору та 6000,00 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 14 січня 2026 року.
Головуючий – 
В.Б. Яцина
Судді - 
О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук.