ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 990/139/25
провадження № 11-268заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.
розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання протиправним рішення
за апеляційною скаргою ВРП на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 990/139/25 (судді Берназюк Я. О., Бучик А. Ю., Кравчук В. М., Рибачук А. І., Стародуб О. П.) і
ВСТАНОВИЛА:
1.           У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до ВРП, у якому просила:
- визнати протиправним рішення ВРП від 25 березня 2025 року № 611/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» (далі - Спірне рішення) у частині незарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року;
- зобов`язати ВРП ухвалити рішення, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді час роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року та визначити загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку, з урахуванням часу цієї роботи.
2.           На обґрунтування позову ОСОБА_1 твердила, що зазначена робота була безпосередньо пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів у підвідомчому Міністерству юстиції України органі на місцях, що відповідало критеріям, установленим законодавством, чинним на час її призначення суддею.
3.           Посилалася на положення частини четвертої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (чинного на момент її призначення; далі - Закон № 2862-ХІІ), відповідно до якого до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях. Позивачка наголошувала, що на відповідній посаді вона здійснювала функції, які повністю охоплюються цим нормативним визначенням, що підтверджується, зокрема, Положенням про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські управління юстиції, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 01 червня 1998 року № 33/5.
4.           Наводила правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 591/2397/17, де суд дійшов висновку про те, що робота на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів, а саме консультанта 2-ї категорії по судовій статистиці, консультанта 1-ї категорії по судовій статистиці, головного консультанта по судовій роботі, начальника судового відділу в Управлінні юстиції Сумського облвиконкому, підлягали зарахуванню до суддівського стажу.
5.           Зазначала, що неправильне обрахування ВРП стажу роботи, що дає право на відставку, призвело до заниження загального стажу роботи позивачки на 9 місяців 23 дні, що, у свою чергу, зменшило розмір щомісячного довічного грошового утримання на 2 відсотки.
6.           ВРП просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві Рада акцентувала увагу на правомірності ухваленого нею рішення про звільнення позивачки з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. ВРП вказувала, що діяла виключно в межах наданих їй повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України, зокрема статтями 19 та 126 Конституції України, статтею 116 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
7.           ВРП зазначала, що сукупний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 27 років 2 місяці 29 днів, з яких: 23 роки 1 місяць 23 дні - це безпосередня робота на посаді судді, 1 рік 1 місяць 6 днів - на посаді в органах юстиції, безпосередньо пов`язаній з організаційним забезпеченням діяльності судів, а також 3 роки - професійної діяльності у сфері права, що відповідно до чинного законодавства визнається стажем, необхідним для призначення на посаду судді.
8.           Наголошувала на необґрунтованості доводів позивачки, які стосуються необхідності зарахування до стажу її роботи періоду з 11 лютого по 04 грудня 1997 року на посаді начальника відділу управління юстиції, оскільки в цей час ОСОБА_1 ще не мала вищої юридичної освіти. ВРП стверджувала, що стаж професійної діяльності у сфері права обчислюється лише після здобуття особою відповідної освіти, яку позивачка отримала лише в лютому 1998 року.
9.           Щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду її навчання у вищому юридичному закладі ВРП вказувала, що позивачка навчалася заочно, що виключає застосування положень абзацу другого статті 1 Указу Президента України № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», яким передбачено, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10.        Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 28 травня 2025 року позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 04 грудня 1997 року. Зобов`язав ВРП повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 04 грудня 1997 року та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
11.        Суд першої інстанції визнав необґрунтованим довід ВРП щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 11 лютого по 04 грудня 1997 року до суддівського стажу з тих підстав, що позивачка на момент проходження служби не мала повної вищої юридичної освіти, оскільки ще навчалася за заочною формою навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, зазначивши, що абзац другий частини четвертої статті 43 Закону №?2862-ХІІ не містить вимоги щодо обов`язкової наявності вищої юридичної освіти на момент перебування на посаді, пов`язаній з керівництвом та контролем за діяльністю судів, як умови зарахування такого періоду до суддівського стажу. Ключовим критерієм в цьому випадку є зміст виконуваної роботи в контексті повноважень і функціональних обов`язків особи на той момент.
12.        Щодо висновку ВРП про те, що посада начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності не належить, на її переконання, до числа посад, які за змістом своєї функціональної спрямованості охоплюються критерієм «керівництво та контроль за діяльністю судів», суд першої інстанції з посиланням на Положення про Міністерство юстиції України, затверджене Указом Президента України від 18 вересня 1996 року № 840/96, зазначив, що компетенція Міністерства юстиції України та його обласних управлінь у спірний період охоплювала ключові аспекти управління та контролю за діяльністю судів. Посада начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності в територіальному управлінні юстиції, яку обіймала позивачка, передбачала безпосереднє забезпечення організаційного функціонування судів на регіональному рівні, що, за своїм змістом, відповідає критеріям, встановленим абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ. Фактичне виконання таких обов`язків підтверджується не лише записами в трудовій книжці, а й системним тлумаченням правової природи зазначеної посади у контексті нормативного акта, що регламентував повноваження Міністерства юстиції України у той період.
13.        Крім того, суд першої інстанції зауважив, що ВРП зарахувала до суддівського стажу позивачки період її роботи на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника управління юстиції, визнавши, що ця посада була пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів, а отже, на думку суду, аналогічна оцінка повинна бути надана і її попередній посаді - начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності. Як видно з назви цих посад, останні передбачають схожі за змістом і характером функції та повноваження в межах одного і того самого органу - управління юстиції у Полтавській області, яке є територіальним підрозділом Міністерства юстиції України. Посада начальника відділу відповідно до загальновизнаної ієрархії передувала посаді заступника начальника управління, логічно і функціонально була з нею пов`язана та передбачала виконання завдань того ж самого напряму - організаційного забезпечення діяльності судів.
14.        Також суд звернув увагу на те, що період з 05 грудня 1997 року по 10 січня 1999 року, протягом якого позивачка обіймала посаду виконувача обов`язків заступника начальника управління юстиції з питань організаційного забезпечення діяльності судів та судово-правової реформи, був зарахований ВРП до суддівського стажу, незважаючи на те, що на той момент позивачка ще не мала завершеної вищої юридичної освіти (освіта здобута лише у лютому 1998 року). Цей факт свідчить про непослідовність позиції ВРП, яка, з одного боку, визнає допустимим зарахування стажу за відсутності освіти у пізніший період, а з іншого - відмовляє у зарахуванні попереднього за часом періоду роботи на аналогічній за змістом посаді, посилаючись саме на відсутність освіти. Така суперечність у підходах до оцінки однотипних обставин свідчить про непослідовне застосування однакових норм до схожих обставин, що є несумісним із принципом рівності та правової визначеності, закріпленими у статтях 8, 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
15.        У зв`язку із цим суд не вбачав наявності правових підстав для диференційованого підходу до зарахування цих періодів роботи до стажу ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку. До того ж суд звернув увагу, що відповідач не навів у Спірному рішенні належного обґрунтування тому, чому один період аналогічної за змістом і спрямуванням трудової діяльності (на посаді заступника начальника управління) був зарахований до стажу, а інший - попередній за часом і змістовно аналогічний - зарахований не був.
16.        Наголосив суд першої інстанції і на тому, що з оскарженого рішення ВРП не вбачається, що було надано чітке й зрозуміле обґрунтування причин відмови у зарахуванні періоду роботи позивачки на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності до суддівського стажу. Лише у відзиві на позовну заяву ВРП обмежилась посиланням на відсутність закінченої юридичної освіти у спірний період і загальним твердженням про невідповідність посади, не наводячи аналізу її функціонального змісту, посадових обов`язків чи нормативних актів, що їх регламентують.
Короткий зміст та обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог
17.        Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ВРП подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити. У випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для закриття провадження, - ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовити.
18.        Відповідач передусім висловлює незгоду з ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2025 року, якою цей суд відмовив у задоволенні клопотання ВРП про закриття провадження у справі.
19.        Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що до повноважень ВРП відноситься лише встановлення факту наявності у судді достатнього стажу для відставки. Натомість розрахунок стажу, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, належить до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1.
20.        На підтвердження своєї позиції ВРП зазначає про наявність спору у позивачки з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (справа № 440/4863/25) та посилається на рішення органу Пенсійного фонду, яким було відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні періодів роботи, які ВРП визнала такими, що входять до стажу. Це, на думку ВРП, доводить, що її рішення не є обов`язковим для пенсійних органів та не породжує юридичних наслідків щодо визначення розміру грошового утримання.
21.        ВРП зазначає, що обраний позивачкою спосіб захисту прав шляхом подання позову до ВРП про визнання протиправним та скасування Спірного рішення сам собою не сприяє ефективному відновленню права позивачки щодо належного розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.
22.        Апелянт, вважаючи, що відсутність спору про право унеможливлює судовий розгляд справи за правилами адміністративного судочинства, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 238 КАС України, просить Велику Палату Верховного Суду скасувати рішення суду першої інстанції від 28 травня 2025 року та закрити провадження у справі.
23.        Щодо підстав для скасування Спірного рішення по суті апелянт доводить, що робота на посаді, яку обіймала позивачка з 11 лютого до 04 грудня 1997 року в органах юстиції, не може бути визнана такою, що надає право на включення до суддівського стажу, оскільки, по-перше, сфера компетенції органів юстиції (відповідно до Закону УРСР від 05 червня 1981 року № 2022-X «Про судоустрій») була організаційною, а не керівною та контролюючою щодо судової влади, по-друге, після прийняття Конституції України (28 червня 1996 року) органи юстиції не мали законного права здійснювати контроль за діяльністю судів, оскільки це прямо суперечить Конституції України. Формальне перебування в підрозділі «організаційного забезпечення» судової діяльності не є підтвердженням здійснення керівництва або контролю за діяльністю судів. До того ж позивачка, як зазначає відповідач, не надала ВРП письмових документів чи пояснень, які б свідчили про те, що до її функціональних обов`язків належали обов`язки, які безпосередньо пов`язані з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
Рух апеляційної скарги
24.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 26 червня 2025 року відкрила провадження за апеляційною скаргою ВРПна рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2025 року, а ухвалою від 27 серпня 2025 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 09 жовтня 2025 року. 
25.        09 жовтня 2025 року розгляд справи був відкладений до 27 листопада 2025 року.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
26.         ОСОБА_1 є громадянкою України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27.        У період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року працювала на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України.
28.        З 05 грудня 1997 року позивачка була переведена на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника управління юстиції по організаційному забезпеченню діяльності судів та судово-правової реформи управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, на якій працювала до 10 січня 1999 року.
29.        Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 96/2002 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 05 квітня 2007 року № 878-V обрана на посаду судді цього суду безстроково.
30.        Постановою Верховної Ради України від 07 липня 2011 року № 3622-VI ОСОБА_1 обрана на посаду судді Апеляційного суду Полтавської області, а відповідно до Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 переведена на посаду судді Полтавського апеляційного суду.
31.        Спірним рішенням ВРП звільнила ОСОБА_1 з посади судді Полтавського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
32.        У цьому рішенні встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
- стаж роботи на посаді судді з 02 лютого 2002 року до 25 березня 2025 року - 23 роки 1 місяць 23 дні;
- робота на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника управління юстиції по організаційному забезпеченню діяльності судів та судово-правової реформи управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України з 05 грудня 1997 року до 11 січня 1999 року - 1 рік 1 місяць 6 днів;
- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме стаж роботи на посадах заступника начальника управління юстиції - начальника відділу Державної виконавчої служби Управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, заступника начальника управління - начальника відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції з 11 січня 1999 року до 02 лютого 2002 року - 3 роки.
33.        Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку: 27 років 2 місяці 29 днів.
34.        Наказом голови Полтавського апеляційного суду від 27 березня 2025 року № 47-09/20 «Про відрахування зі штату Полтавського апеляційного суду судді ОСОБА_1 » позивачка відрахована зі штату Полтавського апеляційного суду із займаної посади судді 28 березня 2025 року у зв`язку зі звільненням за її заявою у відставку.
35.        Не погоджуючись із Спірним рішенням в частині незарахування до стажу її роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посаді, безпосередньо пов`язаній з керівництвом та контролем за діяльністю судів у підвідомчих Міністерству юстиції України органах на місцях, зокрема на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого по 04 грудня 1997 року, що складає 9 місяців 23 дні, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
36.        Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. 
37.        Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
38.        За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
39.        Спір у справі виник у зв`язку з незгодою позивачки з рішенням ВРП, яким Рада не зарахувала до її стажу роботи на посаді судді період служби на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України з 11 лютого по 04 грудня 1997 року.
40.        Підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.
41.        Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді.
42.        На підставі статті 112 Закону № 1402-VIІІ суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
43.        Частини перша, третя статті 116 Закону № 1402-VIІІ (у редакції, чинній на час подання заяви про відставку) встановлюють, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
44.        Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
45.        Згідно зі статтею 137 Закону № 1402-VIІІ (у редакції до 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
46.        Законом № 1798-VIII (набрав чинності з 05 січня 2017 року) пункт 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».
47.        З огляду на прийняттяЗакону України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (набрав чинності 05 серпня 2018 року) статтю 137 Закону № 1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
48.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства в частині визначення обсягу стажу, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII, положення частини другої цієї статті для обчислення стажу, який зараховується додатково.
49.        За обставинамисправи ОСОБА_1 Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 96/2002 призначена на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави строком на п`ять років.
50.        На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді (02 лютого 2002 року) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ.
51.        Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ було визначено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
52.        Тобто абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII установлено можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи на інших посадах. 
53.        Відповідно до статті 19 Закону УРСР від 05 червня 1981 року № 2022-X «Про судоустрій» (в редакції Закону № 4017-ХІІвід 24 лютого 1994 року, яка була чинною у період з 11 лютого 1997 року по 04 грудня 1997 року, - час проходження позивачкою служби на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області) організаційне забезпечення діяльності судів при суворому додержанні принципу їх незалежності та підкорення лише законові здійснюється: Міністерством юстиції України - щодо Верховного Суду Республіки Крим, обласних, Київського і Севастопольського міських, міжобласного, районних (міських), міжрайонних (окружних) судів, військових судів регіонів, Військово-Морських Сил і гарнізонів; Міністерством юстиції Республіки Крим - щодо районних (міських), міжрайонних (окружних) судів Республіки Крим; управліннями юстиції обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо районних (міських), міжрайонних (окружних) судів.
54.        Указом Президента України від 18 вересня 1996 року № 840/96 затверджено Положення про Міністерство юстиції України (набрало чинності 18 вересня 1996 року та діяло до 30 грудня 1997 року, тобто було чинним у період з 11 лютого 1997 року по 04 грудня 1997 року - час проходження позивачкою служби на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області, зарахування якого є спірним у цій справі).
55.        За пунктами 3 та 4 цього Положення Міністерство юстиції України та, відповідно, його територіальні органи наділені компетенцією щодо організації та забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, зокрема, координацією роботи з реалізації судової реформи, заходами щодо організаційного та матеріально-технічного забезпечення судів, забезпеченням ведення судової статистики, діловодства в судах, а також встановленням норм і методів керівної та контрольної діяльності голів судів і перевіркою їх виконання.
56.        Слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що компетенція Міністерства юстиції України, а відповідно і його обласних управлінь, у спірний період охоплювала ключові аспекти управління та контролю за діяльністю судів. Посада начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності в територіальному управлінні юстиції, яку обіймала позивачка, передбачала безпосереднє забезпечення організаційного функціонування судів на регіональному рівні, що, за своїм змістом, відповідає критеріям, встановленим абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №? 2862-ХІІ. Фактичне виконання таких обов`язків підтверджується не лише записами в трудовій книжці, а й системним тлумаченням правової природи зазначеної посади у контексті нормативного акта, що регламентував повноваження Міністерства юстиції України у той період.
57.        Указом Президента України від 27 грудня 2002 року № 1233/2002 «Про внесення змін до Положення про Міністерство юстиції України» (опублікований 17 січня 2003 року) було виключено повноваження Міністерства юстиції України, пов`язані з організацією та забезпеченням діяльності судів загальної юрисдикції.
58.        Із записів в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 та Спірного рішення суд установив, що ОСОБА_1 до її призначення на посаду судді працювала в управлінні юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України, зокрема:
- з 11 лютого 1997 року по 04 грудня 1997 року - на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності (не зараховано до стажу);
- з 05 грудня 1997 року по 10 січня 1999 року - на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника управління юстиції по організаційному забезпеченню діяльності судів та судово-правової реформи (зараховано до стажу).
З огляду на викладене до стажу роботи позивачки, що дає право на відставку, має бути зарахований спірний період роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності як такий, що безпосередньо пов`язаний з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
59.        До того ж ВРП зарахувала до суддівського стажу позивачки період її роботи на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника управління юстиції, визнавши, що ця посада була пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів, на що звернув увагу суд першої інстанції, дійшовши висновку, що аналогічна оцінка повинна бути надана і її попередній посаді - начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності. Суд слушно зауважив, що обидві посади передбачають схожі за змістом і характером функції та повноваження в межах одного і того самого органу - управління юстиції у Полтавській області, яке є територіальним підрозділом Міністерства юстиції України. Посада начальника відділу передувала посаді заступника начальника управління, логічно і функціонально була з нею пов`язана та передбачала виконання завдань того ж самого напряму - організаційного забезпечення діяльності судів.
60.        З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Спірне рішення в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді начальника відділу організаційного забезпечення судової діяльності управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України у період з 11 лютого до 04 грудня 1997 року ухвалене внаслідок помилкового застосування норм матеріального права та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.
61.        Не може погодитися Велика Палата Верховного Суду і з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з огляду на таке.
62.        Згідно з пунктом 4 частини другої статті 5 КАС Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
63.        Відповідно до частин першої та четвертої статті 55 Закону № 1798-VIIIсаме ВРП уповноважена вирішувати питання про звільнення судді з посади з передбаченої пунктом 4 частини шостої Конституції України підстави (у зв`язку з поданням заяви про відставку) та ухвалювати за наслідками такого розгляду вмотивоване рішення.
64.        Частини перша, третя статті 116 Закону № 1402-VIІІвстановлюють, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Така заява подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
65.        Згідно з пунктом 16.3 глави 16 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.
66.        Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ВРП, ухвалюючи рішення щодо заяви судді про відставку, має встановити наявність чи відсутність у цього судді передбаченого статтею 137 Закону № 1402-VIІІ стажу роботи, що дає право бути звільненим за пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
67.        У справі, що розглядається, Рада не тільки встановила, як того вимагає закон, наявність у ОСОБА_1 зазначеного стажу, а й вдалася до аналізу та деталізації часу роботи позивачки на посадах, передбачених абзацом другим частини четвертої Закону № 2862-ХІІ, надавши своє тлумачення окремим його нормам.
68.        Оскільки позивачка не погодилася з висновками ВРП щодо обрахування стажу роботи, що дає їй право на відставку, та зважаючи на приписи статей 5 та 266 КАС України, вона звернулася за захистом порушеного права до суду.
69.        Суд першої інстанції слушно зауважив, що рішення ВРП в частині обрахування відповідного стажу роботи ОСОБА_1 безпосередньо впливає на розмір грошового утримання судді у відставці, правовідносини, що виникли між сторонами та сформовані позивачкою вимоги утворюють предмет публічно-правового спору, а тому підстав для закриття провадження у справі, на чому наполягала Рада, немає. 
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
70.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
71.        Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
72.        Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у ньому висновків,  апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.           Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2.           Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від28 травня 2025 року у справі № 990/139/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     О. В. Кривенда 
Судді:                                     О. О. Банасько                                           М. В. Мазур 
О. В. Білоконь                                            К. М. Пільков
О. Л. Булейко                                             С. О. Погрібний
І. А. Воробйова                                          Т. Г. Стрелець
О. А. Губська                                              І. В. Ткач
А. А. Ємець                                                 В. Ю. Уркевич
В. В. Король                                                Н. В. Шевцова