ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"13" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3553/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,
секретар судового засідання Чуйко О.О. 
розглянувши справу за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа Комфорт” (вул. Пироговська, 3, м. Одеса, 65044 )
до відповідача: Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026)
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Виконавчого комітету Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026); 2) Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 9, 65039)
про стягнення 192795,75 грн, 
за участю представників учасників справи:
від позивача: Бороган В.В.;
від відповідача: Явченко Д.В.; 
від третьої особи-1: Явченко Д.В.;
від третьої особи-2: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа Комфорт” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, в якій, з урахуванням поданої до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 150-180, т.1), просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті внесків у розмірі 145271,91 грн, інфляційні втрати в сумі 34418,20 грн, 3% річних в сумі 13105,64 грн шляхом стягнення грошових коштів за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради. 

Позиції учасників справи 
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем зобов`язань зі сплати щомісячних внесків на утримання (управління) багатоквартирного будинку та послуг з вивозу сміття у період з 01.07.2017 по 30.06.2025, з урахуванням того, що відповідач є власником нежитлових приміщень, за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3 та членом ОСББ “Основа Комфорт”. 
29.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 109-144, т.1), в якому останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, з таких підстав: до позовної заяви ОСББ «Основа Комфорт» не додано доказів стосовно своєчасного повідомлення Одеської міської ради про дату та час проведення загальних зборів вказаного ОСББ щодо встановлення переліку, розміру та порядку сплати внесків співвласників будинку на обслуговування/утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; у наданих ОСББ протоколах загальних зборів не визначено порядку та строків сплати внесків, при цьому позивачем не подано кошторису щодо розподілення відповідних внесків; відповідач вважає безпідставним нарахування позивачем внесків з 01.07.2017, адже з балансу Комунального підприємства «ЖКС «Фонтанський» на баланс ОСББ «Основа Комфорт» будинок був переданий лише 01.12.2017; відповідач наголошує, що нежитлове приміщення горища, загальною площею 50,8 кв.м, передано в безстрокове безоплатне користування Одеській обласній організації Національної спілки художників України та було повністю зруйноване, внаслідок збройної агресії російської федерації, що підтверджується актом від 25.06.2025; відповідач вважає, що матеріали справи не містять документів, які свідчили б про встановлення строків внесення відповідних коштів, а тому позивачем не доведена обставина прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, відповідно, не доведено обґрунтованості вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат; за твердженням відповідача, питання здійснення належного обслуговування приміщень, що знаходяться у комунальній власності Одеської міської територіальної громади, зокрема, питання сплати внесків на управління багатоквартирними будинками, в яких знаходяться нежитлові приміщення комунальної форми власності, не відноситься до повноважень Виконавчого комітету Одеської міської ради, при цьому виконавчий комітет не є відповідачем у справі, а тому позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення спірних коштів з рахунку останнього.
30.12.2025 позивачем на стадії розгляду справи по суті були подані відкориговані ним у бік зменшення розрахунки інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 17-43, т.2), які долучені судом до матеріалів справи, в цей же час, ці розрахунки не є заявою позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.09.2025 позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа Комфорт” було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3553/25; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 07 жовтня 2025 року о 10:20. Крім цього, вказаною ухвалою суд залучив Виконавчий комітет Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, код ЄДРПОУ 04056919) та Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, 9, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПОУ 26302595) до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.
07.10.2025 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 24 жовтня 2025 року о 10:30.
24.10.2025 суд протокольною ухвалою попередньо продовжив строк підготовчого провадження на 7 днів; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 13 листопада 2025 року о 10:30.
13.11.2025 суд протокольною ухвалою оголосив перерву в судовому засіданні до 09 грудня 2025 року о 10:10, а 09.12.2025 – до 13 січня 2026 року о 10:15.
У судовому засіданні 13.01.2026 судом було проголошено скорочене рішення суду. 

Обставини справи
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18-зворотна сторінка – 19, т.1) 12.09.2016 до Реєстру був внесений запис про реєстрацію як юридичної особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа Комфорт”.
Відповідно до Статуту позивача (а.с. 19-зворотна сторінка – 25, т.1) об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі – співвласники) багатоквартирного будинку № 3, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». 
Згідно з п. 1 Розділу ІІ Статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. 
Відповідно до п. 2, 3 Розділу ІІІ Статуту вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. 
За змістом п. 11 Розділу ІІІ Статуту рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників та можуть бути оскаржені в судовому порядку. 
Відповідно до п. 1 Розділу IV Статуту джерелами фінансування є кошти об`єднання, які складаються, у тому числі, з внесків і платежів співвласників. 
Згідно з п. 2 Розділу IV Статуту оплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту. Загальні збори об`єднання можуть прийняти рішення про списання боргів співвласників, у разі виконання ними робіт, необхідних для утримання спільного майна, на суму боргу. 
Пунктом 1 Розділу V Статуту визначено, що співвласник має право, зокрема, брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» і Статут об`єднання. В цей же час, відповідно до п. 2 Розділу V Статуту співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені Статутом та рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень. 
01.12.2017 комісією у складі уповноважених представників КП «ЖКС «Фонтанський», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, відділу організації житлового сервісу Приморської районної адміністрації, КУ «Муніципальна служба комунальної власності ОМР» та ОСББ «Основа комфорт» був складений акт про списання багатоквартирного будинку з балансу КП «ЖКС «Фонтанський» на баланс позивача (а.с. 17-18, т. 1). 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 25-зворотна сторінка - 26, т.1) загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку, за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса, були прийняті, зокрема, такі рішення:
- 08 липня 2017 року були прийняті рішення, оформлені протоколом загальних зборів співвласників № 2 про: прийняття будинку в управління ОСББ «Основа комфорт»; визначення внеску на утримання багатоквартирного будинку шляхом встановлення тарифу 3,57 грн за квадратний метр щомісячно з 01.07.2017; 
- 21 грудня 2018 року були прийняті рішення, оформлені протоколом загальних зборів співвласників про: направлення коштів на утримання багатоквартирного будинку на поточне утримання та заміну системи електропостачання основних мереж та встановлення розміру внеску на утримання багатоквартирного будинку в розмірі 4,55 грн за квадратний метр щомісячно з 01.01.2019;
- 16 травня 2024 року були прийняті рішення, оформлені протоколом загальних зборів співвласників про: затвердження кошторису та розміру експлуатаційних внесків на утримання будинку та встановлення щомісячного внеску у розмірі 8,00 грн за квадратний метр з 01.06.2024.
Водночас, як пояснив суду позивач, об`єднання несе додатково несе витрати на сплату послуг з вивезення твердих побутових відходів, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено копію укладеного між позивачем та ФОП Максименко В.В. договору на послуги збирання та перевезення відходів від 01.01.2024 № 2270-2 з додатками (а.с. 27-33, т.1). За поясненнями позивача, які не спростовані іншими учасниками справи, тариф на вивезення твердих побутових відходів є незмінними з моменту прийняття будинку в управління позивача. 
Як встановлено судом, доказів щодо оскарження вищевказаних рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, їх не чинності чи скасування матеріали справи не містять.
З наявних у справі доказів вбачається (а.с. 34-48, т.1), що територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради є власником нежитлових приміщень, що розташовані у багатоквартирному будинку, за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса, зокрема: 1) нежитлового приміщення підвалу № 506, площею 32,1 кв.м.; 2) нежитлового приміщення першого поверху № 507, площею 86,6 кв.м.; 3) нежитлового приміщення горища, площею 50,8 кв.м.; 4) нежитлового приміщення горища, площею 141,2 кв.м. Отже, відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, розташованого за вищевказаною адресою, повноваження з управління яким здійснює позивач.
Відповідно до довідок, складених позивачем (а.с. 154-171, т.1), за відповідачем рахується заборгованість перед об`єднанням з оплати внесків щодо утримання (управління) будинку і прибудинкової території, розмір та порядок оплати яких був визначений вищевказаними чинними рішеннями загальних зборів ОСББ «Основа комфорт», за період з липня 2017 року по червень 2025 року у розмірі 144167,91 грн. Крім цього, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати витрат об`єднання на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів за період з липня 2017 року по червень 2025 року у розмірі 1104,00 грн. Як пояснив суду позивач, розмір цього внеску для співвласників є незмінним з початку здійснення позивачем утримання багатоквартирного будинку, при цьому відповідачем застосований позивачем тариф не заперечений.
Водночас, у зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення строків оплати внесків на утримання багатоквартирного будинку, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 34418,20 грн та 3% річних в сумі 13105,64 грн за період з 01.07.2017 по 31.01.2022 та за період з 01.02.2024 по 30.06.2025. Відповідачем суду контррозрахунку не подано.
Між цим, як встановлено судом, доказів щодо здійснення оплати відповідачем вартості внесків на спірну суму матеріали справи не містять.
Під час розгляду справи відповідач проти позову заперечував, наголошуючи, зокрема, на тому, що приміщення горища, площею 50,8 кв.м. передане у безстрокове та безоплатне користування Одеській обласній організації спілки художників України, було знищено внаслідок військової агресії російської федерації, а на підтвердження цих обставин відповідачем подано суду (а.с. 126-131, т.1): укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Одеською обласною організацією спілки художників України договір безстрокового безоплатного користування нежитловими приміщеннями № 2/1, яким передбачено у тому числі, що орендар зобов`язаний укласти договори з творчими працівниками (користувачами приміщень) на їх використання у відповідності з призначенням та зобов`язанням сплати комунальних послуг; 2) акт обстеження нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса, яким, за результатом візуального огляду, встановлено, що приміщення горища, площею 50,8 кв.м., повністю зруйновано внаслідок збройної агресії російської федерації.
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази щодо закриття розділу державного реєстру прав власності та реєстраційної справи відносно приміщення горища, площею площею 50,8 кв.м., за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса. При цьому, як пояснив суду позивач, наразі вчиняються дії щодо відновлення пошкоджених приміщень будинку. 
Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Одеська міська рада має відкриті рахунки у відповідних фінансових установах, а відповідно до пояснень представника відповідача відповідні рахунки у міськради відсутні. 

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі – Закон), який визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку, наступні терміни, які наведені у цьому законі, вживаються в такому значенні: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
За змістом статті 4 Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до ст. 10 Закону органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів об`єднання доводяться до відома співвласників ініціатором загальних зборів у порядку, визначеному частиною двадцять шостою статті 6 цього Закону, або в іншому порядку, визначеному загальними зборами об`єднання. Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів об`єднання відноситься, зокрема: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.
Згідно з ст. 15 Закону співвласник зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.
За змістом статті 16 Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Частиною 3 статті 23 Закону визначено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно з ч. 6 ст. 16 Закону місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.
За змістом ч. 1, 8 ст. 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 Закону сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.
За умовами п. 27 ч. 1 ст. 26 Закону рішення щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету приймаються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Статтею 2 Бюджетного кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Частиною 2 статті 22 Бюджетного кодексу України встановлено, що головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Служба безпеки України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Відповідно до підп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.
Так, відповідно до п. 1.1. Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради (далі Положення), що затверджене рішенням Одеської міської ради від від 19.11.2025 № 3790-VIII, Виконавчий комітет Одеської міської ради (далі – Виконком) є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється Одеською міською радою на період її повноважень відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради. Після закінчення повноважень ради Виконком здійснює свої повноваження до формування його нового складу.
Згідно з п. 1.3. Положення Виконком є юридичною особою, має гербову печатку, бланки та штампи, має рахунки в органах Державної казначейської служби України та в установах банків, набуває від свого імені майнові та особисті немайнові права, несе обов`язки, може бути позивачем і відповідачем в судах, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Фінансування видатків Виконкому здійснюється за рахунок коштів бюджету Одеської міської територіальної громади (п. 1.4. Положення). 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. 
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво) або скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.
За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст. 73 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.5 ст.79 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позиція суду
Предметом позову у цій справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості з оплати сум внесків на відшкодування витрат з утримання спільного майна багатоквартирного будинку. 
Так, з системного аналізу вищевказаних норм законодавства та положень статуту позивача вбачається, що прийняті рішення загальних зборів співвласників об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати.
Отже, враховуючи, що відповідач є власником нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса, відповідно, є його співвласником, а тому прийняті загальними зборами ОСББ «Основа комфорт» рішення щодо здійснення оплати витрат на управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для відповідача в силу закону та статуту об`єднання.
Як встановлено судом, загальними зборами позивача були прийняті рішення про затвердження порядку та розміру оплати внесків на утримання будинку, крім цього, об`єднання несе витрати на сплату послуг з вивезення твердих побутових відходів. 
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази щодо не чинності досліджених судом рішень загальних зборів позивача, натомість відповідач у спірному періоді, а саме з липня 2017 року по червень 2025 року включно, свого обов`язку, як співвласник багатоквартирного будинку, щодо оплати сум щомісячних внесків на управління будинком не виконував, у зв`язку з чим станом на час вирішення спору судом за останнім рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 145271,91 грн. При цьому суд зауважує, що питання щодо законності вищевказаних рішень загальних зборів позивача не є предметом спору у цій справі. Так, перевіривши розрахунок позивача, долучений до заяви про зменшення розміру позовних вимог, який здійснений з урахуванням затверджених загальними зборами позивача розмірами внесків та загальної площі нежитлових приміщень, що належать відповідачу на праві комунальної власності, суд встановив його вірність та обґрунтованість, а тому враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення відповідачем оплати цих внесків у спірному періоді, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 145271,91 грн слід задовольнити.
Щодо заперечень відповідача, які зводяться до того, що позивач не здійснював управління багатоквартирним будинком до його списання за актом від 01.12.2017, суд зазначає, що юридична особа вже з моменту її створення має цивільну дієздатність, яку юридична особа набуває через свої органи. При цьому, у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 910/5179/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» необхідно тлумачити таким чином, щоб він забезпечував набуття дієздатності ОСББ через його органи з моменту реєстрації ОСББ. Отже, оскільки державну реєстрацію ОСББ «Основа комфорт» було проведено 12.09.2016, суд вважає, що прийняті загальними зборами рішення після реєстрації об`єднання є обов`язковими для всіх співвласників, у тому числі і для відповідача. В цей же час суд враховує, що відповідачем не подано доказів на підтвердження того, що у спірному періоду міська рада сплачувала кошти за утримання багатоквартирного будинку іншій юридичній особі.
Щодо заперечень відповідача, що нежитлове приміщення горища, загальною площею 50,8 кв.м, було повністю зруйноване, внаслідок збройної агресії російської федерації, то суд зазначає, що відповідачем не доведено, що зазначена обставина автоматично звільняє відповідача від виконання зобов`язання зі сплати внесків. При цьому судом встановлена обставина, що в матеріалах справи відсутні докази щодо закриття розділу державного реєстру прав власності та реєстраційної справи відносно приміщення горища, площею площею 50,8 кв.м., за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса. До того ж, як пояснив суду позивач, наразі вчиняються дії щодо відновлення пошкоджених приміщень будинку. 
Також суд відхиляє посилання Одеської міської ради щодо перебування одного з приміщень у користуванні іншої особи, оскільки прийняті відповідно до Статуту рішення ОСББ "Основа комфорт" є обов`язковими саме для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для користувачів нерухомого майна. При цьому суд відзначає, що чинне законодавство не передбачає механізму реалізації захисту прав об`єднання співвласників шляхом примусового стягнення відповідних коштів з користувачів приміщень багатоквартирного будинку у судовому порядку, а положення ч. 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» лише покладають на орендарів квартир та/або приміщень зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, натомість, ця норма закону імперативно не встановлює, що таке зобов`язання наймач несе безпосередньо перед ОСББ, а не перед орендодавцем. 
Вищевказана позиція суду цілком узгоджується з висновками Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.09.2020 у справі № 906/884/19. Крім цього, у згаданій постанові Верховний Суд також наголосив, що виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку. Між цим, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставину щодо укладення орендарем належного відповідачу приміщення відповідних правочинів з відповідачем або з позивачем. 
Отже, виходячи з загальних правил визначення початку перебігу строку виконання зобов`язання та його закінчення, суд, враховуючи визначення загальними зборами позивача порядку здійснення оплати сум внесків (щомісячно), дійшов висновку, що у спірних правовідносинах співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані здійснювати оплату внесків кожного місяця у строк до останнього календарного дня відповідного місяця. Така позиція суду також відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17 з подібними правовідносинами, що розглядаються в межах цієї справи. 
Приймаючи до уваги, що бездіяльність відповідача у виді несплати вартості внесків на утримання будинку суперечить вищевказаним нормам законодавства та статуту об`єднання, позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Водночас, при здійснені перевірки розрахунку позивача, суд встановив його часткову невірність, яка зумовлена тим, що позивач невірно визначив початок нарахування спірних сум, яким у спірних правовідносинах є 01.08.2017, а не 01.07.2017, у зв`язку з чим судом було здійснено власний розрахунок інфляційних втрат та 3% в межах визначеного позивачем періоду та за результатом здійснення якого судом встановлено, що вірними сумами інфляційних втрат та 3% річних є 32982,07 грн та 9585,20 грн відповідно, які підлягають стягненню з відповідача.
Водночас, вирішуючи питання щодо способу захисту позивача, яким у цій справі спірні кошти заявлені до стягнення з Одеської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради, суд зазначає про таке. 
Так, Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, останній є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Одеська міська рада є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та має рахунки в органах державного казначейства, а у судовому засіданні представник відповідача повідомив суду, що відповідні рахунки безпосередньо у міськради відсутні. 
Відтак, з урахуванням того, що Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, суд вважає, що з метою реального виконання рішення суду у даній справі, стягнення присудженої заборгованості слід здійснювати з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.
Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 916/1952/17.
При цьому твердження відповідача про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не є стороною у даній справі, а тому не може виконувати обов`язки за боржника – Одеську міську раду, суд вважає безпідставними, оскільки у даному випадку виконком не є власником нежитлових приміщень та членом ОСББ «Основа комфорт», відповідно, зобов`язання перед позивачем у спірних правовідносинах існують саме у відповідача. В цей же час, виконком у спірних правовідносинах виконує функцію не зобов`язальної особи, а як розпорядник коштів відповідача, а тому і залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору.
Отже, з урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа комфорт” до Одеської міської ради слід задовольнити частково та стягнути з відповідача за рахунок коштів місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь позивача основний борг в сумі 145271,91 грн, інфляційні втрати в сумі 32982,07 грн та 3% річних в сумі 9585,20 грн.

Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах: що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог та з відповідача слід стягнути на користь позивача 2360,12 грн судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, зважаючи на наведені вище положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (аналогічні висновки викладені у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).
Відповідно до ч. 5, 6 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Згідно з ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (Аналогічна за змістом позиція викладена Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19).
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).
Отже, випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №873/108/20, від 31.08.2022 у справі № 912/2171/18. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги тощо.
Так, у позовній заяві позивач, на виконання вимог ст. 124 ГПК України, повідомив суду, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи на правничу допомогу, становить 80000,00 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2025 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Основа комфорт» (клієнт) та Адвокатським бюро «Бороган» (адвокатське об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги (а.с. 87-88, т.1), за умовами якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати позивачу правничу допомогу з представництва його інтересів у справі за позовом ОСББ «Основа комфорт» до власника нежитлових приміщень № 506, площею 32,1 кв.м., № 507, площею 86,6 кв.м. та нежитлових приміщень горища, площею 50,8 кв.м. та 141,2 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Пироговська, 3, м. Одеса. 
За умовами п. 4.1., 4.4. договору за надання правової допомоги, яка є предметом цього договору, позивач сплачує адвокатському бюро грошову винагороду у розмірі 80000,00 грн після зарахування відповідних коштів на рахунок позивача. 
Пунктом 7.1. договору передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
06.08.2025 між позивачем та адвокатським об`єднанням був підписаний акт приймання-передачі виконаної роботи (а.с. 89, т.1), згідно з яким позивач прийняв роботу адвоката, виконану по договору та яка полягає у наступному: формування правової позиції; усна консультація; вивчення документів; підготовка позовної заяви. Між позивачем та адвокатським об`єднанням у акті погоджена вартість наданих послуг у розмірі 80000,00 грн. 
Між цим, відповідачем було подано суду заяву про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу (а.с. 1-3, т.2), в якій відповідач наголосив про таке: укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням договір не містить визначення ціни по кожній наданій послузі; відповідач вважає, що більшість змісту тексту позовної заяви складають норми законодавства, що не потребувало витрачання значного часу адвокатом; відповідач вказує на те, що перелічені у акті надані послуги дублюються; відповідач просить суд врахувати статус Одеської міської ради в умовах воєнного стану. 
Отже, проаналізувавши зміст вищевказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи заперечення відповідача, а також керуючись вищенаведеними нормами ст. 129 ГПК України, практикою ЄСПЛ та висновками Верховного Суду, вважає, що надані адвокатом послуги не відповідають у повному обсязі критерію розумності їх розміру, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, зокрема, з урахуванням: ціни позову; категорії справи, яка є типовою; обсягу зібраних та поданих позивачем доказів, який не є значним. 
З іншого боку суд враховує, що: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства; в межах розгляду даної справи адвокатом складались та подавались суду процесуальні документи, докази, розрахунки; адвокат приймав участь у судових засіданнях; спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.
За цих підстав, суд, враховуючи заперечення відповідача, з урахуванням конкретних обставин даної справи та керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, вважає необхідним обмежити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 40000,00 грн.
З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що позов позивача задоволено судом частково, витрати позивача на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 38971,64 грн. 

Керуючись ст. 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ 26597691) за рахунок коштів місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026, код ЄДРПОУ 04056919) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Основа Комфорт” (вул. Пироговська, 3, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 40828932) основний борг в сумі 145271 грн 91 коп, інфляційні втрати в сумі 32982 грн 07 коп, 3% річних в сумі 9585 грн 20 коп, судовий збір в сумі 2360 грн 12 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 38971 грн 64 коп. 
3. В іншій частині позову відмовити. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повний текст рішення складено 23 січня 2026 р.

Суддя Д.О. Бездоля