ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/11216/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в не нарахуванні та невиплаті в повному розмірі додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційною часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, що передбачена п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01.05.2022 до 30.09.2022;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період за період з 01.05.2022 до 30.09.2022, з урахуванням раніше виплачених сум цієї винагороди;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати місячного грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: підвищення посадового окладу, надбавки, премія), передбаченого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01.01.2023 до 31.07.2023;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити місячне грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: підвищення посадового окладу, надбавки, премія), передбаченого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.01.2023 до 31.07.2023, з урахуванням раніше виплачених сум цієї винагороди. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно зменшено нарахування грошового забезпечення у період перебування на лікуванні, реабілітації та у відпустці після тяжкого поранення.
Ухвалою судді від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що оскільки відсутній висновок (постанова) військово-лікарської комісії про визначення потреби у наданні відпустки позивачу для лікування після тяжкого поранення, позивач не набув права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн згідно Постанови КМУ №168. Додатково зазначено, що у період військової служби позивача у військовій частині НОМЕР_2 грошове забезпечення складалося з: окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, після призначення позивача на посаду у військову частину НОМЕР_1 грошове забезпечення виплачувалось у повному обсязі. Отже, грошове забезпечення позивачу за період за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 виплачене у повному обсязі, згідно вимог діючого законодавства України, що регулює порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Щодо нарахування грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових
питань за 2022 та 2023 роки зазначено, що грошова допомога для оздоровлення нарахована позивачу в листопаді 2022 року в розмірі 14258,80 грн та у вересні 2023 року в розмірі 22183,80 грн, на підтвердження чого надані відповідні довідки.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем не вірно обрахована кількість днів перебування позивачем на стаціонарному лікуванні, які підлягали оплаті згідно з п. 1 Постанови №168, а саме за 12 днів за травень 2022 року та 19 днів у серпні 2022 року, отже позивачу не доплачено грошеве забезпечення в сумі 31713,43 грн. Додатково зазначено, що у період з 01.01.2023 по 24.07.2023 грошове забезпечення позивача складалось з окладу за військовим званням (880 грн) та надбавки за вислугу років (0 грн), що порушує його право на отримання грошового забезпечення у відповідності до норм чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частина НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.05.2022 №139 у зв`язку з військовою агресією російської федерації з метою оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань ОСОБА_1 з 18.05.2022 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 (а.с.49).
20.05.2022 ОСОБА_1 , виконуючи завдання, травмувався, у зв`язку з чим у цей же день отримав першу медичну допомогу в ПХ ГП м. Краматорська, Донецької області, що підтверджується первинною медичною карткою (а.с.16).
У період з 20.05.2022 по 21.05.2022 військовослужбовець старшина (рез), в/ч НОМЕР_3 ОМБр ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 , що підтверджується виписним (перевідним епікризом) №6129 (а.с.15 зворот).
У період з 22.05.2022 по 29.07.2022 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у КНП «Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого травматологічного відділення від 29.07.2022 №5613 (а.с.15 зворот).
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.06.2022 №160 головного сержанта ОСОБА_1 командира 2 розвідувального відділення розвідувального взводу, наказом військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 08.06.2022 №2-РС з 08.06.2022 зараховано у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 , на час перебування у розпорядженні утримувався у списках та на всіх видах забезпечення в військовій частині НОМЕР_2 (а.с.49 зворот).
У період з 29.07.2022 по 19.08.2022 головний сержант в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 1982 р.н. перебував на лікуванні у відділенні медичної реабілітації в/ч НОМЕР_5 , що підтверджується виписним епікризом №1173 (а.с.15 зворот).
Відповідно до довідки ВЛК в/ч НОМЕР_5 від 19.08.2022 №747 головному сержанту в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 1982 р.н., призваного ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Збройних Силах України з 05.2022, розвідник, проведено медичний огляд госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_5 19.08.2022. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.71 зворот).
Відповідно до відпускного квитка в/ч НОМЕР_2 від 21.08.2022 №291, головному сержанту ОСОБА_1 командиру 2 розвідувального взводу РВ в/ч НОМЕР_2 за станом здоров`я надана відпустка терміном 30 днів з 21.08.2022 по 19.09.2022 (а.с.17).
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) в/ч НОМЕР_2 від 19.09.2022 №796, старшина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.05.2022 року одержав закритий переломо-вивих голівки правого стегна. ЗТГК: забій грудної клітини. Забій ділянки правого колінного суглобу. За обставин: 20.05.222 р. виконавши завдання по прикриттю та мінуванню бойових позицій, повертаючись назад, рухаючись в бойових умовах по дорозі в напрямку н.п. Покровське Донецької області, потрапив в ДТП та отримав травму командир 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 старшина ОСОБА_1 . Військовослужбовець ніс службу у засобах індивідуального захисту. Поранення сталось під час виконання обов`язків військової служби в районах бойових дій, одержане під час захисту Батьківщини, захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, поранення не пов`язане із вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с. 16 зворот).
Згідно із свідоцтвом про хворобу №8392, затвердженого 04.11.2022 постановою ЦВЛК Збройних Сил України, 01.11.2022 гарнізонною ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 19.09.2022 №1020 проведено огляд ОСОБА_1 , 1982 р.н., яким встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранен ня, контузії, каліцтва, а саме: Стан після поєднаної торако-скелетної травми (20.05.2022): закритого улам кового переломовивиху головки правої стегнової кістки, усуненого закритим шляхом (20.05.2022), закритого внутрішньосуглобового багатоуламкового перелому верхньої третини правої великогомілкової кістки, лікованого оперативно (22.06.2022 - відкрита репозиція, накістковий остеосинтез уламків правої великогомілкової кістки) з наявністю металоконструкції, нестійкою комбінованою розгинальною контрактурою правого колінного суглобу при тимчасовому порушенні функції. Посттравматична нейропатія малогомілко вого нерву з незначним порушенням функції. Травма тяжка. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Деформуючий остеоартроз обох кульшових суглобів II ст. з больовим синдромом без порушення функції.
Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. Короткозорість обох очей в 0,75 D при гостроті зору 1,0 на кожне око. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за війсь ковою спеціальністю тощо. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців (а.с.72).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційною часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці, а також нарахування зменшеного грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, що передбачена Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період за період з 01.05.2022 до 30.09.2022, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 1, 2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Із аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Разом з тим, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також у відпустках для лікування за станом здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відтак, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, не встановлено обов`язкової умови щодо одноразової відпустки для лікування за станом здоров`я.
Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/в/29 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не наданий висновок (постанова) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії про визначення потреби у наданні відпустки для лікування після тяжкого поранення, а тому позивач не набув права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн за час перебування у відпустці за період з 21.08.2022 по 19.09.2022 за станом здоров`я згідно Постанови КМУ №168.
Проте судом встановлено, що відповідно до довідки ВЛК в/ч НОМЕР_5 від 19.08.2022 №747, виданої головному сержанту в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , 1982 р.н., призваного ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Збройних Силах України з 05.2022, розвідник проведено медичний огляд госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_5 19.08.2022 та встановлено: Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до відпускного квитка в/ч НОМЕР_2 від 21.08.2022 №291 головному сержанту ОСОБА_1 командиру 2 розвідувального взводу РВ в/ч НОМЕР_2 за станом здоров`я надана відпустка терміном 30 днів з 21.08.2022 по 19.09.2022.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про наявність у нього права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень за період перебування у відпустці за станом здоров`я терміном 30 днів з 21.08.2022 по 19.09.2022.
Проте, щодо здійснення нарахування додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, за період з 20.05.2022 по 21.05.2022, з 22.05.2022 по 29.07.2022 та з 29.07.2022 по 19.08.2022, суд зазначає, що відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2022 рік від 30.08.2025 підтверджується нарахування та виплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, із розрахунку:
- за травень 2022 року в сумі 27096,77 грн;
- за червень 2022 року в сумі 100000 грн;
- за липень 2022 року в сумі 100000 грн;
- за серпень 2022 року в сумі 31612,90 грн.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для перерахунку позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, за період з 20.05.2022 по 21.05.2022, з 22.05.2022 по 29.07.2022 та з 29.07.2022 по 19.08.2022 відсутні.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити місячне грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: підвищення посадового окладу, надбавки, премія), передбаченого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» за період з 01.01.2023 до 31.07.2023, суд зазначає таке.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлено Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Наказ № 260).
Пунктом 2 розділу 1 Наказу №260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Зокрема, до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
Згідно пункту 8 розділу 1 Наказу № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Згідно пункту 9 розділу 1 Наказу № 260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно пункту 14 розділу 1 Наказу №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Згідно пункту 17 розділу 1 Наказу №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Згідно пункту 1 розділу XXVIII Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці. Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 121 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про хворобу №8392, затвердженим 04.11.2022 постановою ЦВЛК Збройних Сил України, гарнізонною ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 19.09.2022 №1020 проведено огляд ОСОБА_1 , 1982 р.н., та встановлено: на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
З матеріалів справи вбачається, що позивач після зазначеного висновку ВЛК про непридатність до військової служби на лікуванні чи у відпустках за станом здоров`я не перебував, обов`язків військової служби не виконував. 
Отже, оскільки станом на 01.01.2023 строк перебування позивача у розпорядженні перевищив 2 місяці, у відповідача були відсутні правові підстави для подальшої виплати грошового забезпечення в розмірі, яке позивач отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині перерахунку грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 відсутні.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2023 роки, суд зазначає, що відповідно до довідок про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) від 30.08.2025, виданих в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у 2022 та 2023 роках була нарахована та виплачена грошова допомога для оздоровлення (а.с.51-52), отже підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 № 260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Разом з тим позивачем не надано доказів звернення до відповідача з відповідним рапортом, за таких обставин підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір — обґрунтованим (пункт 268).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: ордер на надання правничої допомоги (а.с.32). Сума гонорару адвоката становить 12 000,00 грн. 
Разом з тим, суд зазначає, що спір, який виник між сторонами, віднесений Кодексом адміністративного судочинства України до справ незначної складності. Крім того, суду не надано доказів того, що витрати на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. були неминучими. 
Враховуючи наведене, а також часткове задоволення адміністративного позову, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 6 000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме у зазначеному розмірі.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене та часткове задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування у відпустці.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування у відпустці за станом здоров`я з 21.08.2022 по 19.09.2022, з урахування виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 06 січня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , ( АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна