Справа № 545/230/26 
Провадження № 2-о/545/47/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Стрюк Л.І.
з участю секретаря Гаврися В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Світлани Василівни про встановлення факту смерті на тимчасового окупованій території України,
В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко С.В. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті діда заявника по материнській лінії – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, оскільки у позасудовому порядку вона не може отримати свідоцтво про смерть.
Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі.
Представник заінтересованої особи - Полтавського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з аналізом положеньст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану",ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державна реєстрацію народження на тимчасово окупованій території України можливо лише на підставі рішення суду про встановлення факту народження.
Відповідно до ст. ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до п.п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Згідно з висновками ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії сформульовано "намібійський виняток", що полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Це узгоджується із судовою практикою, позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України як виняток можуть братись до уваги судом під час розгляду справ про встановлення фактів народження або смерті на таких територіях.
Надаючи оцінку допустимості таких доказів як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.5), є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника – ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 19.05.1990(а.с.6), свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 10.10.2017(а.с.7), свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 07.08.1969(а.с.8), свідоцтвом про шлюб ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 22.07.1989 (а.с.7), паспортом громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 (а.с.17). 
Відповідно до медичних документів щодо реєстрації смерті, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області (а.с.9-12). 
Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованої території України від 28.02.2025 № 376 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за №380/43786, затверджено перелік територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.
Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.
Відповідно до ч.8 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно з положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
У зв`язку з тим, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, заявник не може отримати свідоцтво про смерть свого діда.
Отже, суд приходить до висновку про встановлення факту смерті ОСОБА_2 у м. Маріуполі Донецької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 265, 317,319 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Світлани Василівни про встановлення факту смерті на тимчасового окупованій території України задовольнити повністю.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Сімферополь, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - м. Маріуполь Донецької області.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Л. І. Стрюк