ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 696/1365/23
провадження № 61-12429св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2024 року під головуванням судді Шкреби В. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 липня 2024 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Новікова О. М., Карпенко О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису про розлучення,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
- визнати фіктивним розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 , що зареєстроване 13 вересня 2023 року Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Кам`янський ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального МРУ МЮ (м. Київ)) актовим записом № 16 та підтверджено свідоцтвом серії НОМЕР_1 ; 
- анулювати актовий запис від 13 вересня 2023 року № 16 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 ;
- анулювати свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2023 року про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 .
В обґрунтування вимог вказувала, що 30 вересня 2006 року вона та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб. В жовтні 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований до Збройних Сил України. З весни 2023 року ОСОБА_2 почав безпосередньо приймати участь у бойових діях, через що вона хвилювалась за його життя та здоров`я. Тривалий час вона піклувалась про свого чоловіка, підтримувала з ним телефонний зв`язок, збирала та відправляла посилки, самостійно піклувалась про домоволодіння, в якому вони проживали до мобілізації разом. 28 липня 2023 року ОСОБА_2 отримав поранення і до 21 серпня 2023 року проходив лікування в м. Черкаси.
Позивачка через постійні хвилювання просила ОСОБА_2 перевестись в інші формування для подальшого проходження служби в більш безпечних умовах, але на цьому підґрунті у них почалися сварки та непорозуміння, так як чоловік не хотів цього, в тому числі через велику різницю у доходах на такій службі. 11 серпня 2023 року у них виникла чергова сварка, вона вирішила погрожувати ОСОБА_2 розірванням шлюбу через таку життєву позицію, а вже 12 серпня 2023 року змусила останнього з нею прийти до Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального МРУ МЮ (м. Київ), де вони подали заяву на розлучення. Після цього вони декілька днів не розмовляли, після виписки з лікування ОСОБА_2 поїхав знову в зону бойових дій. В вересні 2023 року вони примирились на відстані, але заяву про розірвання шлюбу вона не встигла забрати і 13 вересня 2023 року Кам`янським ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального МРУ МЮ (м. Київ) їх шлюб розірвано.
Зазначала, що в дійсності ні вона, ні чоловік не бажали розірвання шлюбу, а такі дії були емоційно мотивовані. Після розірвання шлюбу фактичні шлюбні відносини між ними не припинились, ними спільно приймались рішення з побутових та матеріальних питань. Чоловік постійно переказував платіжними дорученнями кошти позивачу, а остання споряджала йому на службу передачі. Під час листувань за допомогою месенджерів сторони обговорювали повернення чоловіка додому та майбутнє вінчання. Позивачка та ОСОБА_2 не мали стосунків з іншими особами, не змінювали місця проживання, взаємно опікувались один одним.
25 жовтня 2023 року вона отримала сповіщення сім`ї від 25 жовтня 2023 року № 77 про загибель ОСОБА_2 при виконанні бойового завдання, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу м. Авдіївка Донецької області.
ОСОБА_1 та сестра загиблого ОСОБА_3 займались похоронами, позивачці передані його особисті речі і документи.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Кам`янський районний суд Черкаської області рішенням від 09 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовив.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачка належними та допустимими доказами не довела обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому позов задоволенню не підлягав.
Черкаський апеляційний суд постановою від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2024 року залишив без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що за життя ОСОБА_2 не ставив питання про «фіктивність» розлучення, а дане питання стало актуальним для позивача тільки після його смерті.
Позивачка не довела основних ознак сім`ї з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу і до дня його смерті, сам лише факт участі у житті померлого чоловіка не доводить того, що такі відносини та стосунки після розірвання шлюбу носили сімейний характер, долучені до справи докази, в тому числі подана ними заява про розірвання шлюбу свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали намір припинити шлюбні відносини, і пояснення свідків в суді ніяким чином не вказують про зворотне, так як їм невідомі обставини подання заяви про розірвання шлюбу, а також, що це була вже не перша така подана ними заява. Проживання позивачки за адресою проживання ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, саме по собі не свідчить про підтримання між ними саме шлюбних відносин після розірвання шлюбу.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У вересні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 липня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Заявниця зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16-ц, від 03 травня 2023 року у справі № 723/4416/19.
Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки поданим доказам на підтвердження існування шлюбних відносин між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після реєстрації розірвання шлюбу і до смерті чоловіка, а також поясненням свідків.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Кам`янського районного суду Черкаської області.
04 жовтня 2024 року цивільна справа № 696/1365/23 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
30 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
В жовтні 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований до Збройних Сил України.
З весни 2023 року ОСОБА_2 почав безпосередньо приймати участь у бойових діях.
28 липня 2023 року ОСОБА_2 отримав поранення і до 21 серпня 2023 року проходив лікування в м. Черкаси, що підтверджується довідкою від 21 серпня 2023 року № 1088/к-26, випискою від 21 серпня 2023 року № 3625Л із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 30 серпня 2023 року № 9191.
12 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального МРУ МЮ (м. Київ) заяву на розлучення.
Відповідну заяву прийнято 12 серпня 2023 року та зареєстровано в журналі обліку за № 16/32.17-06-32, зареєстровано в реєстрі за № 00019768481. Заяву сторони подавали особисто і її подачу підтвердили особистими підписами. Також, ОСОБА_2 попередньо подав додаткову власноручну заяву про неможливість бути присутнім при реєстрації розірвання шлюбу та проведення такої процедури без нього.
Подружжя подавало аналогічну заяву про розірвання шлюбу раніше 22 березня 2022 року, яку зареєстровано в журналі за № 8/23.17-06-35, зареєстровано в реєстрі за № 00017401878, але через те, що ніхто не з`явився на визначену дату реєстрації розірвання шлюбу 23 квітня 2022 року, відповідна реєстрація розірвання шлюбу не проводилась.
На визначену дату 13 вересня 2023 року ОСОБА_1 з`явилась на реєстрацію розірвання шлюбу, про що складено акт № 16 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї від 25 жовтня 2023 року № 77 про загибель ОСОБА_2 при виконання бойового завдання, що мало місце 22 жовтня 2023 року поблизу м. Авдіївка Донецької області.
ОСОБА_1 та сестра загиблого ОСОБА_3 займались похоронами.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до статті 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.
Згідно зі статтею 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.
З урахуванням наведених положень сімейного законодавства, розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин.
При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.
Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 644/6976/16-ц, від 07 травня 2020 року у справі 
№ 461/6692/16-ц, від 30 травня 2023 року у справі № 711/3329/21, від 29 липня 2021 року у справі № 640/14618/18, від 04 грудня 2023 року у справі № 536/87/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 638/3288/16-ц.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивачка не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного побуту, бюджету, наявність взаємного матеріального забезпечення, взаємних прав та обов`язків.
Належних доказів, що після розірвання шлюбу 13 вересня 2023 року колишнє подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали наміру припинити шлюбні відносини, як того вимагають положення статті 108 СК України, для визнання розірвання шлюбу фіктивним, суду не надано.
Суди правильно врахували, що за життя ОСОБА_2 ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_1 не порушували питання про фіктивність розірвання шлюбу і лише після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулася до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 не довела обставин, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.
Сторони особисто підписали подану до органів державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, тобто особисто виявили свою волю та бажання для вчинення відповідної дії. Подальших дій щодо оскарження чи визнання підписаної заяви такою, що не відповідає волі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не писали та не направляли до відповідних органів.
Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки поданим доказам на підтвердження існування шлюбних відносин між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після реєстрації розірвання шлюбу і до смерті чоловіка, а також поясненням свідків, є необґрунтованими, оскільки суди належним чином з`ясували обставини справи, надали оцінку всім поданим сторонами доказам, у тому числі і поясненням свідків в суді першої інстанції, та дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі № 723/4416/19 колегією суддів відхиляються, оскільки предмет спору у цій справі і у справі, що переглядається, є різним, зокрема, у справі № 723/4416/19 позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16-ц є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами першої та апеляційної інстанцій узгоджуються з висновками, викладеними у зазначеній постанові Верховного Суду.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров