ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/33095/21                                            Суддя (судді) першої інстанції: Максименко Лілія Яковлівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                    Парінов А.Б.,
судді:                                        Беспалов О.О.,
                                                  Ключкович В.Ю.,
при секретарі судового засідання: Андрейченко А.Е.,
від позивача: не з`явився;
від відповідача (апелянта): Вовкотруб Д.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за позовом Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Приватне підприємство "АЗОВ АЛЕКС-ГРУП" звернулось із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій позивач просив суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №0069757/0706 від 16.09.2021 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 1156 467,00 грн. у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 1051334,00 грн., штрафними санкціями - 105133 грн..
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року  позов задоволено повністю:
-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №0069757/0706 від 16.09.2021, яким Приватному підприємству "АЗОВ АЛЕКС-ГРУП" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств»   на загальну суму 1  156  467 (один мільйон сто п`ятдесят шість тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 00 коп.;
-          стягнуто на користь Приватного підприємства "АЗОВ АЛЕКС-ГРУП"   (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 3/5, код ЄДРПОУ 33852406)   за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) судовий збір у розмірі 17 347 (сімнадцять тисяч триста сорок сім) грн. 01 коп.
Не погоджуючись з рішенням першої інстанції Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій апелянт просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, крім того в порушення чинного законодавства не з`ясовані всі обставини справи, що призвело до необ`єктивного, неправильного та незаконного вирішення справи. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за позовом Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 18.11.2025 о 11:45, продовживши строк розгляду справи на підставі ч. 2 ст.309 КАС України.
До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2025 у справі № 640/33095/21 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
18.11.2025 в судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні. Просила скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Представник позивача до зали судового засідання не з`явився.
Суд, порадившись на місці протокольною ухвалою ухвалив: відкласти розгляд справи на 02.12.2025 року о 11 год. 50 хв., для надання представником апелянта часу для розрахунку по кожному з контрагентів.
01.12.2025 року від представника апелянта надійшло клопотання про долучення доказів, в якому міститься розрахунок до податкового повідомлення-рішення від 16.09.2021 №0069757/0706, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 1 156 467, 00 грн. із деталізацією по кожному контрагенту. 
01.12.2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеокоференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у задоволенні клопотання представника Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП - Дмитренка Олексія Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.
02.12.2025 року о 10:56 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло  клопотання представника позивача, яке було направлено на електронну адресу суду, про проведення судового засідання в режимі відеокоференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, крім того представник позивача просив визнати поважним пропущений строк на подання клопотання. Зазначене клопотання було зареєстровано 02.12.2025 об 11:15 та передано суду 02.12.2025 об 11:35.
02.12.2025 року заслухавши думку учасників справи суд, порадившись на місці, ухвалив - у задоволенні клопотання представника Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП - Дмитренка Олексія Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовити.
При цьому, виносячи зазначену протокольну ухвалу, судом враховано відсутність доказів поважності пропуску представником позивача строку на звернення до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеокоференції поза межами приміщення суду та звернення до суду непередбаченим процесуальним законодавством спосіб - звернення до суду через електронну пошту.
Представник апелянта підтримала обрану правовоу позицію і просила скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні за позову Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи учасників, дослідивши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі направлень від 26.04.2021 № 7598/26-15-07-06-01-18, № 7600/26-15-07-06-01-18, № 7603/26-15-07-08-03, № 7606/26-15-07-10-02, № 7604/26-15-07-10-03, № 7157/26-15-07-09-06, № 7602/26-15-07-07-01, №7601/26-15-07-03-05 виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі за текстом - ГУ ДПС у м. Києві) відповідно до ст. 20,77,82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 14.04.2021 №3131-п, проведена планова виїзна документальна перевірка ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» (код 33852406) (далі по тексту - ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» або Позивач, або платник податків) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 по 31.12.2020, валютного - за період з 01.04.2017 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2020 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
За результатами перевірки складено Акт від 25.05.2021 № 40793/Ж5/26-15-07-06-01 про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП».
Контролюючим органом встановлено порушення:
- п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), ст. 1, ст. 4, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV (із змінами та доповненнями), п.5,п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (із змінами і доповненнями), у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 051 334 гривень в тому числі: 2017 рік - 1 014 567 гривень; 3 квартали 2019 року - 36 768 гривень; 2019 рік - 36 768 гривень.
- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено: завищення податкових зобов`язань по нереальних операціях з реалізації товарів контрагентам ТОВ «ОНІС ПРОМ» та ТОВ «ДАМІРА» на загальну суму ПДВ 973 457 гривень, в тому числі: за травень 2017 року на суму 735 788 гривень; за червень 2017 року на суму 203 625 гривень; за серпень 2019 року на суму 34 044 гривень; відсутність нарахуванння податкових зобов`язань при реалізації товарів іншим особам на загальну суму ПДВ 973 457 гривень., в тому числі: за травень 2017 року на суму 735 788 гривень; за червень 2017 року на суму 203 625 гривень;
Позивач, не погоджуючись з висновками Акту перевірки та податковим повідомленням- рішенням, звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою (вих. № 22-1 від 22.06.2021).
15.09.2021 на адресу позивача надійшло рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги (вих. № 20877/6/99-00-06-01-01-06 від 13.09.2021) про часткове задоволення скарги, яким скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 0044947/0706 від 09.06.2021 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 157 700,60 грн. При цьому, Державною податковою службою України в рішенні про часткове задоволення скарги зазначено наступне: як свідчать матеріали справи, ГУ ДПС у м. Києві у податковому повідомленні-рішенні № 0044947/0706 від 09.06.2021 неправомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 25% на підставі п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України, оскільки в акті перевірки не зазначено, що діяння передбачені п. 123.1 цієї статті, вчинені умисно, не визначено, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
20.09.2021 на адресу ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» надійшло податкове повідомлення- рішення № 0069757/0706 від 16.09.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 1156467,00 грн., в тому числі 1051334,00 грн., штрафні санкції - 105133 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. При цьому, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум, є підставною для врахування, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Однак, відповідач таких відомостей суду не надав, будь-яких інших доказів, які б свідчили про недостовірність даних, вказаних у первинних документах судом не встановлено - у зв`язку з чим виніс рішення про задоволення позову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються  Податковим кодексом України (далі -  ПК України).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. 
Згідно з п. 44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити  зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України визначено, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки  документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що  підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до п.83.1 ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені Податковим кодексом України (пп.83.1.1); податкова інформація (пп.83.1.2); експертні висновки (пп.83.1.3); судові рішення (пп.83.1.4); інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Податковим кодексом України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (пп.83.1.6).
Відповідно до пп.14.1.54 пп 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з  України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями.).
Пунктом 5 П(С)БО «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Відповідно до п.7 П(С)БО 15«Дохід» визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: 
- дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);
- чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);
- інші операційні доходи;
- фінансові доходи;
- інші доходи.
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Крім того, пунктом 11 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних  (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).
Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПКУ) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
При цьому, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
В контексті взаємовідносин між позивачем та його контрагентом ТОВ «ОНІС ПРОМ», суд зазначає наступне.
13.05.2017 між ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» (продавець) та ТОВ «ОНІС ПРОМ» (покупець) укладено договір поставки № 1305-2, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно і в повному обсязі здійснити оплату на умовах договору (а.с.126, Том 1). 
ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» на адресу ТОВ «ОНІС ПРОМ» були виписані наступні видаткові накладні: РН-0000144 від 13.05.2017, РН-0000149 від 16.05.2017, РН-0000152 від 17.05.2017, РН-0000171 від 19.05.2017, РН-0000171 від 183 від 01.06.2017, РН-0000184 від 01.06.2017, РН-0000185 від 01.06.2017, РН-0000222 від 20.06.2017, РН-0000226 від 23.06.2017 (а.с.127-135, Том 1).
ТМЦ отримувались представником покупця за довіреністю №27 від 13.05.2017 (а.с.136, Том 1).
Перевезення товару здійснювалося на підставі товарно-транспортних накладних: №000664 від 13.05.2017 р.; № 000669 від 16.05.2017 р.; № 000670 від 17.05.2017 р.; № 000692 від 01.06.2017 р.; № 000693 від 01.06.2017 р.; № 000694 від 01.06.2017 р.; № 00674 від 23.06.2017 р.; № 00712 від 20.06.2017 р.; № 00714 від 23.06.2017 р. (а.с. 137-145, Том 1).
ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» надало ТОВ «ОНІС ПРОМ» рахунки на оплату: № СФ-0000159 від 13.05.2017 р. на суму 628 707,00 грн.; № СФ-0000164 від 16.05.2017 р. на суму 481 037,38 грн.; № СФ-0000166 від 17.05.2017 р. на суму 430 004,54 грн.; № СФ-0000178 від 25.05.2017 р. на суму 1999962,94 грн.; № СФ-0000171 від 19.05.2017 р. на суму 875016,06 грн.; № СФ-0000222 від 19.06.2017 р. на суму 481012,77 грн.; № СФ-0000221 від 21.06.2017 р. на суму 740740,19 грн. (а.с. 146-152, Том 1).
Розрахунок між ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» та ТОВ «ОНІС ПРОМ» проводився шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» на загальну суму 5 636 480,88 грн., про що свідчать долучені до справи копії банківських виписок (а.с.165-176, Том 1).
Зазначені первинні документи було надано позивачем до перевірки (лист про надання копій документів № 2804-1 від 28.04.2021 р. додається) та долучені до матеріалів справи, крім того вказане підтверджується додатками до заперечень на акт перевірки, скаргою до Державної податкової служби України.
Відтак, судом першої інстанції правомірно відхилено посилання контролюючого органу в лише на договір, видаткові та податкові накладні, банківські виписки є безпідставним, оскільки інші документи, подані платником під час перевірки, залишились належної оцінки. 
Контролюючий орган в акті перевірки посилається на те, що відповідно до баз даних ДПС України, ІС «Податковий блок» працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області по суб`єкту підприємництва ТОВ «ОНІС ПРОМ» внесено картку фіктивного суб`єкта підприємницької діяльності від 23.01.2019 року б/н в рамках кримінального провадження № 320192202000000020 від 22.02.2019 року допитано засновника, директора ОСОБА_1 , яка надала свідчення щодо непричетності до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства. 
Головним управлінням ДПС у м. Києві було направлено запит до ГУ ДПС у Харківській області від 27.04.2021 №8692/7/26-15-07-06-01-13 відносно надання доказової бази по ТОВ «ОНІС ПРОМ» (код 41108102). ГУ ДПС у Харківській області надано відповідь від 13.05.2021 № 5445/7/20-40-07-05-15, в якій зазначено що працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області було сформовано картку фіктивного підприємництва від 23.01.2019 б/н щодо ТОВ «ОНІС ПРОМ» (код 41108102), по кримінальному провадженні №320192202000000020 від 22.02.2019 та рекомендовано звернутись для отримання доказової бази до ГУ ДФС у Харківській області. Головним управлінням ДПС у м. Києві було направлено запит до ГУ ДФС у Харківській області від 12.05.2021 № 14091/5/26-15-07-06-01-13, на який ГУ ДФС у Харківській області надано відповідь, в якій зазначено що в ході досудового розслідування було допитано як свідка керівника ТОВ «ОНІС ПРОМ» (код 41108102) ОСОБА_1 , яка повідомила про не причетність до діяльності зазначеного підприємства.
Тобто, будь-яких документів, які б давали змогу контролюючому органу самостійно пересвідчитись у показах директора ОСОБА_1 так надано і не було. Відсутні вони були як на час складання акту перевірки, так і на час судового розгляду справи по суті.
Суд першої інстанції зробив висновок, що , твердження контролюючого органу про непричетність директора ОСОБА_1 до діяльності ТОВ «ОНІС ПРОМ» зроблено контролюючим органом лише з листів, що не може вважатись належним доказом в розумінні КАС України. 
Відповідно до положень частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте ГУ ДПС, всупереч вимог статті 77 КАС України, такого доказу як вирок надано не було.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року справа №804/939/16 зробив висновок, що податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.
У світлі доводів апелянта колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року (справа №160/3364/19) зазначено, що вирок щодо посадової особи контрагента не може створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності. Вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.
Виходячи зі змісту згаданого вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, навіть наявність вироку у кримінальній справі не є безумовною обставиною, що вказує на фактичне нездійснення господарської операцій, натомість, врахуванню підлягають саме встановлені у цьому судовому рішенні фактичні обставини.
Одже, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник не надав належних доказів, які б підтверджували зв`язок кримінальних проваджень щодо керівника контрагента з конкретними операціями, проведеними з Позивачем. Інформація з карток фіктивності суб`єкта та витяги з реєстрів судових рішень, подані Скаржником, не містять доказів того, що операції з Позивачем були фіктивними, а також не доводять обізнаність або зловмисність дій ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП».
В контексті взаємовідносин між позивачем та його контрагентом ТОВ «ДАМІРА», суд зазначає наступне.
ТОВ «ДАМІРА» звернулося до ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» з пропозицією укласти договір поставки сталі оцинкованої. В усній формі були погоджені умови договору.
15.08.2019 р. ТОВ «ДАМІРА» отримало від ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» обумовлений товар за видатковою накладною № РН-0000302 від 15.08. 2019 р. на суму 170219,81 грн. (а.с. 177, Том 1).
ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» на адресу ТОВ «ДАМІРА» було виписано податкову накладну №44 від 15.08.2019 р. (а.с.178, Том 1).
Розрахунок між ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» та ТОВ «ДАМІРА» проводився шляхом перерахування коштів 15.08.2019 р. на розрахунковий рахунок ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» на загальну суму 204 263,77 грн. (банківська виписка БВ-0000496, а.с. 179, Том 1).
Контролюючий орган в акті перевірки від 25.05.2021 № 40793/Ж5/26-15-07-06-01 зазначив: відповідно до вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року у справі № 932/10770/20, що наявна у Єдиному реєстрі судових рішень, зазначено: « ….У травні 2019 року, ОСОБА_1, знаходячись у м. Дніпро більш точне місце, дату та час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, познайомилася із невстановленою досудовим розслідуванням особою та погодилася на пропозицію останньої за грошову винагороду здійснити перереєстрацію підприємства на своє ім`я та стати засновником, директором ТОВ «ДАМІРА», код 42805393, усвідомлюючи при цьому, що здійснювати господарську діяльність, яка передбачена статутом товариства, виконувати функції (обов`язки) засновника та директора товариства і займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною з виробництвом товарів, виконанням робіт та/або наданням послуг вона не буде. Згідно з домовленістю між ОСОБА_1 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, остання повинна виготовити проекти документів, які необхідні для проведення реєстраційної дії «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які будуть мати завідомо неправдиві відомості… Визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.». 
В той же час, контролюючий орган користувався лише загальнодоступною інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень де прізвище особи підсудного не видно. 
Відповідачем також наданий принтскрін із вебпорталу "Судова влада України" (court.gov.ua), який підтверджує, що у кримінальному проваджені обвинуваченим є ОСОБА_2 . На зображені видно дані про обвинуваченого, номер справи та суд, що її розглядав. 
В свою чергу позивач наполягає на тому, що на час здійснення спірної господарської операції керівником ТОВ «ДАМІРА» був ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до інформації, що міститься у ІС «Податковий блок» підсистеми «Реєстрація ПП» ІКС «Реєстраційні та облікові дані платників податків» встановлено наступне. Відомості про посадових осіб: Посада Прізвище,Ім`я,По батькові РНОКПП Телефон Дата запису Дата призначення(набуття повноважень) керівник ОСОБА_4 НОМЕР_1 07.02.2019 головний ОСОБА_4 НОМЕР_1 08.02.2019 бухгалтер керівник ОСОБА_2 НОМЕР_2 04.06.2019 керівник ОСОБА_3 НОМЕР_3 27.06.2019 головний бухгалтер ОСОБА_3 НОМЕР_3 27.06.2019 26.06.2019.
Отже, суд дійшов правомірного висновку, що керівником ТОВ «ДАМІРА» у період здійснення господарських відносин із ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» був ОСОБА_3 .
Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було досліджено первинні документи по взаємовідносинах позивача з зазначеним контрагентом.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (абзац п`ятий); активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигоду майбутньому (абзац другий); первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначені основні принципи бухгалтерського обліку, зокрема: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у  бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення № 88), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, із змінами та доповненнями, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Відповідно до п.2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. 
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. 
Згідно з п.2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові  реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегією суддів встановлено, що первинні документи не містять інформацію щодо фактичного отримання ТМЦ: у видатковій накладній ТОВ «ДАМІРА» від 15.08.2019 № РН-0000302 (а.с.177) відсутній підпис та прізвище отримувача, що не дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, договір ( умови якого погоджені в усній формі) та накладні не містять інформацію щодо адреси, за якою фактично здійснюється поставка товарів постачальником; відсутні під час перевірки документи щодо підтвердження фактичного переміщення (транспортування) товару від постачальника ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» до складських приміщень чи інших місць зберігання ТОВ «ДАМІРА».
Зазначені обставини (невідповідність первинних документів вимогам Закону), у сукупності з відсутністю фізичного договору між  позивачем та ТОВ «ДАМІРА», доводами податкового органу висловленими в Акті від 25.05.2021 № 40793/Ж5/26-15-07-06-01 про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «АЗОВ АЛЕКС-ГРУП» дають підстави для висновку про помилковість твердження суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про наявність підстав для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №0069757/0706 від 16.09.2021 в зазначеній частині.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Разом з тим, суд вказує, що як під час перевірки, так і під час судового розгляду справи, позивачем не надано зазначених первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій з вищевказаним контрагентом.
Належних та допустимих доказів поважності такого не надання позивачем не надано, водночас лише вказано про надання усіх підтверджуючих первинних документів, що спростовується вищевикладеними встановленими судом обставинами.
Доводи позивача висловлені в позовній заяві щодо направлення ними на адресу ТОВ «ДАМІРА» первинних документів та не отримання другого примірнику від контрагента відхиляються судом.
Суд наголошує, що, відповідно п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 44.6 ст.44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Тобто, платник податків під час проведення перевірки зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Усі документи, які надаються платником податків контролюючому органу під час проведення перевірки як такі, що стосуються її предмета, в обов`язковому порядку мають бути враховані і перевірені (оцінені) контролюючим органом. У правильності і відповідності даних, відображених у наданих контролюючому органу документах, у першу чергу зацікавленим є саме платник податків, який не може не усвідомлювати, що наданий ним документ буде використаний під час проведення перевірки.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2022 у справі № 640/18627/18.
Колегія суддів повнорно наголошує, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість висновків контролюючого органу про завищення податкових зобов`язань, а саме в частині взаємовідносин з ТОВ «ДАМІРА», відтак - відповідно до розрахунку податкового зобов`язання та штрафних санкцій з податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ДАМІРА» позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 36768,00 грн,  штрафні санкції - 3677,00 грн - одже, в зазначеній частині адміністративний позов підлягає залишенню без задоволення.
Натомість, як було встановлено вище, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок податкового органу про завищення податкових зобов`язань, в частині взаємовідносин позивача з ТОВ «ОНІС ПРОМ», відтак - відповідно до розрахунку податкового зобов`язання та штрафних санкцій з податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ОНІС ПРОМ» позивачу було протиправно збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 1014567,00 грн,  штрафні санкції - 101456,00 грн - відтак, в зазначеній частині адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки доводи контролюючого органу не дають підстав для висновку про порушення позивачем податкового законодавства.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2   ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 3   ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст.    242-245,  250,  308,  310,  312,  315,  316,  321,  322,  325 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Приватного підприємства АЗОВ АЛЕКС-ГРУП до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №0069757/0706 від 16.09.2021, в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств "Приватному підприємству "АЗОВ АЛЕКС-ГРУП" на суму 1   116   023 (один мільйон сто шістнадцять тисяч двадцять три) грн. 00 коп. 
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути на користь Приватного підприємства "АЗОВ АЛЕКС-ГРУП"   (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 3/5, код ЄДРПОУ 33852406)   за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул.Шолуденка, будинок 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) судовий збір у розмірі 17 347 (сімнадцять тисяч триста сорок сім) грн. 01 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов
          
Судді:                                                                                          О.О. Беспалов
                    
                                                                                                    В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 12 грудня 2025 року)