КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7896/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ
Справа № 761/38699/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року, постановлену у складі судді Сіромашенко Н.В.,
у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини,

встановив:

У грудні 2015 позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
У березні 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року справу було прийнято до провадження, визначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
08 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Коталейчуком С.П. було подано до суду заяву про залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Коталейчука С.П. про залишення первісного та зустрічного позову без розгляду - задоволено. Первісний позов ОСОБА_2 - залишено без розгляду. Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - скасовано та направлено у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, оскільки постановлена неповноважним складом суду. Вказує на те, що він звертався до суду першої інстанції із заявою про відвід головуючого у справі судді, проте цю заяву фактично не було розглянуто, бо в матеріалах справи відсутня відповідна ухвала за наслідками розгляду цієї заяви.
Зауважує, що в момент прийняття оскаржуваної ухвали справа перебувала на стадії підготовчого провадження, проте матеріали справи не містять ухвали, якою підготовче судове засідання було закрите і здійснено перехід до стадії розгляду справи по суті.
Вважає, що розгляд справи суддею місцевого суду здійснюється упереджено та необ`єктивно, оскільки суддя не забезпечує апелянту доступ до участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції чи то ігноруючи його відповідні заяви, чи то фактично залишаючи їх без розгляду, а також через надмірну перерву між судовими засіданнями.
Крім цього, ухвала суду від 25 травня 2023 року, якою було визнано обов`язковою явку апелянта в судове засідання, була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень 28 січня 2025 року, а в подальшому, викликався в судове засідання на 26 лютого 2025 року як відповідач, яким він не є.
Також апелянту незрозумілими є мотиви процесуального рішення суду першої інстанції, яким визнано його явку обов`язковою, і вважає зазначене рішення необґрунтованим, оскільки суддя місцевого суду постійно збирає інформацію про перетин апелянтом державного кордону, хоча володіє цими відомостями з 12 серпня 2022 року.
Зазначені процесуальні дії та рішення суду створюють йому перешкоди в доступі до правосуддя, у зв`язку з чим вважає себе «усунутим та заблокованим» від участі в цьому судовому провадженні, ініціатором якого він є.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.
В судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник Коталейчук С.П. заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача за зустрічним позовом та відповідача за зустрічним позовом і її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи зустрічний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що явку ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 08 травня 2025 року о 15:00 год. і на 27 травня 2025 року о 14:30 год., було визнано обов`язковою, проте він повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Судом першої інстанції було встановлено, що з листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, які надійшли до Шевченківського районного суду міста Києва 25 березня 2024 року, 31 грудня 2024 року, 06 січня 2025 року і 13 січня 2025 року, вбачалося, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 12 червня 2022 року і що в матеріалах справи відсутні докази його повернення в Україну.
Суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, якщо його явка визнана обов`язковою.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 212 ЦПК України, яка передбачає право учасників справи брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, крім випадків, коли явка цього учасника справи визнана судом обов`язковою, місцевий суд дійшов висновку про залишення зустрічного позову ОСОБА_4 без розгляду.
Проте колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала справа № 761/38699/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
В рамках цієї справи, у березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - прийнято до розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, явку ОСОБА_4 в судове засідання визнано обов`язковою, закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судове засідання в суді першої інстанції було призначене на 23 грудня 2024 року, ОСОБА_4 викликано в судове засідання як відповідача.
17 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про проведення судового засідання, призначеного на 23 грудня 2024 року, в режимі відеоконференції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні вказаної заяви. 
Чергове судове засідання в суді першої інстанції призначено на 28 січня 2025 року, ОСОБА_4 викликано в судове засідання як відповідача.
22 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про проведення судового засідання, призначеного на 28 січня 2025 року, в режимі відеоконференції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року в задоволенні вказаної заяви - відмовлено. 
Наступне судове засідання в суді першої інстанції призначено на 20 березня 2025 року, ОСОБА_4 викликано в судове засідання як відповідача.
14 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про проведення судового засідання, призначеного на 20 березня 2025 року, в режимі відеоконференції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року в задоволенні вказаної заяви - відмовлено.
В подальшому судове засідання в суді першої інстанції призначено на 11 квітня 2025 року, ОСОБА_4 викликано в судове засідання як відповідача.
06 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про проведення судового засідання, призначеного на 11 квітня 2025 року, в режимі відеоконференції.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року в задоволенні вказаної заяви - відмовлено.
Відмовляючи позивачу у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, суд першої інстанції посилався на положення ч. 1 ст. 212 ЦПК України, яка передбачає право учасників справи брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, крім випадків, коли явка цього учасника справи визнана судом обов`язковою. Оскільки ухвалою від 25.05.2023 року явку ОСОБА_1 визнано обов`язковою, то суд вважав відсутніми підстави для задоволення вказаної заяви. 
Після цього судове засідання було призначене на 27 травня 2025 року, ОСОБА_4 викликано в судове засідання як відповідача.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - залишено без розгляду.

Відповідно до частин першої і другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
За змістом пункту 3 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
Частиною третьою статті 131 ЦПК України на учасників справи покладено обов`язок повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з частиною першою статті 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники ( пункт 5 частини другої статті 223 ЦПК України)
Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Аналогічні приписи містить п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Колегією суддів установлено, що суд першої інстанції визнав обов`язковою явку ОСОБА_4 в судові засідання, постановивши про це в судовому засіданні 25 травня 2023 року ухвалу, що була занесена до протоколу судового засідання. Проте, у протоколі судового засідання відсутні відомості про те, в якому саме процесуальному статусі (як відповідача за первісним позовом чи позивача за зустрічним позовом) його явку було визнано обов`язковою, що за обставин цієї справи мало істотне значення.
Так, відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Отже, у разі неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки позивача або відповідача, залежно від процесуально-правового статусу учасника справи, для такого настають відповідні правові наслідки процесуального характеру у вигляді розгляду справи за наявними матеріалами (для відповідача) або залишення позову без розгляду (для позивача).

З матеріалів справи вбачається, що ухвала від 25 травня 2023 року була постановлена під час розгляду основного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 , коли ОСОБА_1 мав процесуальний статус відповідача за основним позовом. 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що суд першої інстанції викликав ОСОБА_4 в судове засідання саме як позивача за зустрічним позовом і що визнавав його явку обов`язковою саме в цьому процесуальному статусі, оскільки зі змісту судових повісток про виклик від 28 листопада 2024 року, 24 грудня 2024 року, 29 січня 2025 року, 28 лютого 2025 року, 21 березня 2025 року і 08 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 було викликано в судові засідання на 23 грудня 2024 року, 28 січня 2025 року, 26 лютого 2025 року, 20 березня 2025 року, 11 квітня 2025 року і 27 травня 2025 року як відповідача ( а.с. 78, 94, 106, т. 5).
З викладеного слідує, що явка ОСОБА_1 в судове засідання в якості позивача обов`язковою визнана не була, тоді як ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи не ухилявся від участі у справі та щоразу до судового засідання надсилав заяви, в яких наполегливо просив провести судові засідання в режимі відеоконференції, подавши заяви від 17 грудня 2024 року, 22 січня 2025 року, 14 березня 2025 року, 06 квітня 2025 року .
Разом з тим, не зважаючи на те, що після залишення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року позову ОСОБА_2 без розгляду ОСОБА_1 вже не перебував у процесуальному статусі відповідача, суд першої інстанції при новому розгляді справи не постановляв ухвалу щодо визнання явки позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень. За викладених обставин не може бути визнана обґрунтованою відмова суду першої інстанції у задоволенні заяв ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 

Вирішуючи апеляційну скаргу, апеляційний суд з урахуванням доводів позивача і відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).
ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки матеріали справи не містять ухвали суду, постановленої після набуття законної сили ухвалою суду від 08 травня 2024 року про залишення основного позову ОСОБА_2 без розгляду, про визнання обов`язковою явки в судове засідання ОСОБА_1 як позивача, тоді як позивач не ухилявся від участі в судовому засіданні та, користуючись наданим йому ст. 43, 212 ЦПК України правом, неодноразово подавав заяви щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що в даному випадку суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача, явка якого була визнана судом обов`язковою.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.