Справа № 588/2625/23
Провадження № 1-кп/588/11/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023202520000097від 06.11.2023відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Черепівка Буринського району Сумської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, працюючої прибиральницею службових приміщень Боромлянської сільської ради, заміжньої, яка має інвалідність третьої групи, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 , 
обвинувачена ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
потерпіла ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В :

Суд визнав доведеним, що 28.06.2023, близько 14 години, поблизу господарства розташованого по вулиці Швецова, 15 у с. Боромля Охтирського району між ОСОБА_3 та раніше знайомими їй ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на ґрунті давніх неприязних відносин, раптово виникла словесна сварка. В ході конфлікту, ОСОБА_3 , вичерпавши словесні методи впливу, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості потерпілій ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, взутою у кросівок правою ногою, нанесла одного удару в область черевної порожнини зліва ОСОБА_6 . Від цього ОСОБА_6 нахилилась вперед та ОСОБА_3 , цією ж ногою нанесла ще одного удару в область внутрішньої частини лівого стегна ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_3 правою та лівою рукою схопила ОСОБА_6 за внутрішню частину передпліччя правої руки та різкими рухами потягнула її на праву сторону вниз вул. Робітнича в с. Боромля. В результаті цього вони втратили рівновагу та впали обличчям до землі. На цьому конфлікт між ними закінчився.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 433 від 09.11.2023 заподіяла потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження: синці в ділянці живота зліва та верхньої третини лівого стегна. Гематома черевної порожнини лівої половини. 
Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 за пред`явленим їй обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України винуватою себе не визнала та пояснила, що не планувала нічого вчиняти, не мала умислу. 28.06.2023 вона планувала поїхати в м. Тростянець на заняття з практичного водіння у автошколі на 15 год. Близько 14 год. вона вийшла з дому та її пішов проводжати чоловік. Коли вони вийшли за хвіртку з двору по АДРЕСА_1 , то з правого боку стояв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які привіталися з ними. Вона попрощалася із чоловіком та пішла у лівий бік по вулиці Швецова. Пройшовши близько 30 метрів вона побачила, що назустріч їй іде ОСОБА_8 , а за ним йшла ОСОБА_11 . У ОСОБА_8 на руці висів пакет білий, не прозорий, з написом червоного кольору. У Шкарлет Лідії на правій руці була жіноча сумка середнього розміру з декоративною вставкою. Від моменту, коли її побачила ОСОБА_11 , то остання почала щось говорити ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_12 сфокусував на ній погляд і не зводив з неї очей. Вона зробила крок ліворуч, щоб між ними була більша відстань. Шкарлет ОСОБА_13 продовжувала щось говорити. За крок до того, як вони порівнялися, то ОСОБА_11 сказала голосно, що це вона на ОСОБА_8 сказала, що він під**ас та шизофренік. Після цих слів ОСОБА_8 повернувся до неї та схопив руками за комірець куртки. Шкарлет ОСОБА_13 не замовчала, говорила: «Це вона сказала на тебе», тобто спонукала вчиняти подальші дії щодо неї. Вона виривалась та ОСОБА_8 її штовхнув. Вона впала на руки та коліна і одразу підхопилася. Шкарлет ОСОБА_14 замахнувся правою ногою, але вона відскочила. Шкарлет ОСОБА_13 вдарила її по вуху, подряпала вухо, воно було синє, а також схопила за праву руку, за четвертий палець, кінчик пальця. В цей час ОСОБА_8 наносив їй удари по лівій нозі – внутрішній частині вгорі, потім знову по лівій нозі внизу. Так як у неї на лівій нозі висіла парасолька у складеному стані, то від шарпань парасолька розкрилася. Вона почала відштовхувати ОСОБА_11 від себе парасолькою в ліву сторону. В цей час ОСОБА_8 знаходився з правого боку, бив її ногою по правій нозі, нижній частині ноги. На тому місці є схил та Шкарлет Лідія спливла по траві, впала обличчям вниз. Коли Шкарлет Лідія упала, то відпустила її руку, палець, та вона відчула гострий біль, думала, що зірвала ніготь, крові не було. На декілька секунд вона втратила з виду ОСОБА_8 , а коли повернулася у його бік, то побачила перед собою занесену руку ОСОБА_8 з чимось білим. На той час вона подумала, що це половина білої цеглини. Шкарлет ОСОБА_14 її вдарив по голові, зробилося гаряче та потекла кров. Чим саме вдарив на той час вона не знала. Удар відбувся зверху вниз. Після удару ОСОБА_8 зробив крок і з`явилася нога її чоловіка. Шкарлет Лідія закричала ОСОБА_8 , щоб той тікав. Її чоловік побіг за ОСОБА_8 . Як тільки вони побігли, то ОСОБА_11 сказала: «Получила». Шкарлет ОСОБА_13 почала заходити на пагорб та стала голосно кричати, щоб привернути увагу. Коло неї по праву сторону лежав білий пакет, з одним відірваним вушком, це той, що ОСОБА_8 ніс у правій руці. У пакеті ОСОБА_8 були два глиняні полумиски, ложка, банка, можливо з-під кави, із зеленою кришкою, середнього розміру з гранями. Чоловік відігнав ОСОБА_8 та повернувся до неї, зняв із себе верхній одяг і дав їй прикласти до голови, запитав чи зрозуміла вона чим її вдарили. Вона відповіла, що незрозуміла, цеглини біля неї не було. Чоловік показав, що внизу, де сходить схил на вул. Робітничій під забором лежала скляна літрова банка, закрита пластмасовою кришкою. Банка була з краплинками вологи. Чоловік сказав, що ОСОБА_8 витягнув з пакета банку та цією банкою її вдарив. Потім вона зателефонувала на 102 та розповіла про обставини події, також в неї запитали чи потрібна швидка допомога. Шкарлет ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходилися під двором у ОСОБА_15 . Саме звідти ОСОБА_8 крикнув: «Скажи, що це я тебе вдарив, це ти сама вдарилася об стовп». Поліцейські приїхали швидко, запитали у неї що відбувається, вона розповіла, показала на банку, якою її вдарили. Один з поліцейських став між нею і Шкарлет, оскільки останні поводилися агресивно. Потім приїхала швидка допомога, фельдшер сказав, що буде оглядати того, хто має видимі ушкодження. Фельдшер підійшов до неї та сказав, що рану необхідно обмити, щоб подивитися що там за ситуація. Водій швидкої дав води, якою полили на рану. Фельдшер сказав, що рану потрібно зашивати, а для цього треба їхати до лікарні. Вони будуть везти в лікарню в м. Охтирка. Вона відмовилася їхати в м. Охтирка, так як потрібно буде повертатися назад, а швидка їх не відвезе. Вони з чоловіком вирішили, що когось попросять, щоб відвезли до лікарні в м. Тростянець та у відділ поліції. Чоловік зателефонував водію, і той приїхав. Увесь цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_8 агресували. Потім до швидкої зайшла Шкарлет Лідія та вийшла, а після неї зайшов у швидку ОСОБА_8 . Вона поїхала до лікарні. Ударів ОСОБА_11 вона не наносила. Відштовхувалась парасолькою, але ударів не наносила. Як виникли тілесні ушкодження у Шкарлет Лідії їй невідомо, чи вони були до чи після обставин конфлікту. Вона бачила що робив ОСОБА_8 , а що Шкарлет Лідія. Фельдшеру повідомляла лише про ті тілесні ушкодження, які були наявні, а саме, кров з голови. Від місця події до її будинку відстань становить близько 60 метрів, видимість добра. До цього випадку ОСОБА_11 їй говорила, що ОСОБА_8 на неї нападе і йому за це нічого не буде. Про пошкодження вуха зазначено лікарем-хірургом. Вона заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.
Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті та визнаних судом доведеними підтверджується показами допитаних у судовому засіданні потерпілої, свідків, експертів, а також письмовими доказами.
Зокрема допитана в судовому засіданні потерпілаОСОБА_6 пояснила, що вона перебуває у неприязних відносинах з обвинуваченою так як між ними раніше виникали сварки. 28.06.2023 у АДРЕСА_1 вона йшла разом із сином ОСОБА_8 , син йшов перший, а вона позаду. Вона побачила ОСОБА_3 , коли вже порівнялася із нею. В руках у ОСОБА_3 була сумка через плече, парасольки в руках не було. Коли вона порівнялася з обвинуваченою, то остання сказала: «Ну, що, везеш свого прид ОСОБА_16 ». Вона зупинилася, повернулася до ОСОБА_3 та обвинувачена вдарила її правою ногою в живіт та після цього вдарила ще раз ногою у живіт. Після цього обвинувачена схопила її за праву руку та скинула з гірки. Вона впала на землю. ОСОБА_3 також впала. Коли вона підвелася, то побачила, що син розвернувся та іде до неї. До сина підійшла ОСОБА_3 та схопила його за куртку, повалила на землю, вони упали обоє на землю та швидко піднялися. Після цього ОСОБА_3 вдарила ногою по пакету, який син держав у руках. Потім обвинувачена ще раз зчепилася із сином і вони знову упали. Тоді підбіг чоловік обвинуваченої ОСОБА_17 та вдарив ногою ОСОБА_8 в ділянку спини. Вона сказала сину, щоб він втікав і викликав поліцію. ОСОБА_14 став утікати, ОСОБА_17 побіг за сином та збив його з ніг. Потім ОСОБА_17 підійшов до неї та намагався вдарити, але не вдарив. В цей момент вона викликала поліцію і швидку по телефону. Коли приїхала поліція та швидка, їй зробили знеболюючий укол. ОСОБА_3 лікарі не оглядали. Вночі їй стало зле та вранці 29.06.2023 вона поїхала до лікарні. Лікар ОСОБА_18 направив її на УЗД та рентген грудної клітини. Знімок їй віддали та направили до травматолога, але його не було на місці. Рентгенолог написав опис до знімку, в якому вказав ознаки перелому восьмого лівого ребра. З тим, що у неї відсутній перелом ребра, вона не погоджується. Лікування призначав лікар-хірург і сімейний лікар. Від удару пішло запалення матки, сечового міхура, збільшення лівої долі печінки. З лікарні пішла в поліцію та просила направити її до судмедексперта, але їй не дали направлення. Вона через чотири дні поїхала до Охтирської лікарні до судмедексперта, але там також їй відмовили в огляді. Потім вона ще кілька разів приходила до поліції та просила надати направлення до судмедексперта, але так і не дали. Коли її викликали до поліції 06.11.2023, вона вперше почула, що зламала палець ОСОБА_3 . У той день їй повідомили, що справу передаватимуть у суд. 06.12.2023 з обласної прокуратури надійшло повідомлення про те, що справа була кваліфікована за ст. 122 КК України. До завданої майнової шкоди відносить витрати на поїздки до лікарні та поліції, придбання ліків. В той день, коли відбулася бійка, була гарна погода, у ОСОБА_3 були вільні руки, зонта не було. У сина не було банки. Неприязні відносини з ОСОБА_3 стали після того, як вони почали віднімати у неї город, земельні спори почалися з 2003 року. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він перебуває у неприязних стосунках з обвинуваченою. 28.06.2023 він повертався з лікарні з м. Охтирка у с. Боромля. Разом із матір`ю вони йшли по вул. Швецова в с. Боромля. Мати йшла позаду нього за 7-10 метрів. Він ішов та слухав музику. Повз нього по правій стороні ішла якась жінка. Він почув шум, повернувся та побачив як ОСОБА_3 вдарила ногою у живіт його матір ОСОБА_6 . Коли мати нагнулася, то ОСОБА_3 тримала її руками за плечі та зіштовхувала з дороги на узбіччя. Мати скотилася з пагорба на іншу вулицю та ОСОБА_3 спустилася за нею вниз. У нього в руках був пакет з речами. Він розвернувся та пішов до них. Мати лежала, потім стала підніматися, та обвинувачена знов вдарила матір у живіт ногою. Після цього ОСОБА_3 піднялася на пагорб та він підійшов до неї. Обвинувачена схопила його за куртку та подряпала обличчя, вивела з рівноваги та вони разом скотилися з пагорба. Ззаду до нього підійшов чоловік обвинуваченої ОСОБА_17 та наніс удар в обличчя кулаком правої руки. Він побіг у напрямку центру села та почав викликати поліцію та швидку допомогу. ОСОБА_3 продовжувала бити матір, а її чоловік побіг за ними та вдарив ногою у ребра в ділянку лопаток. Після цих дій він впав та втратив свідомість. Речі його буди розкидані, пакет розірваний. У нього в руках було два пакети з одягом. ОСОБА_3 нанесла два удари ногою в живіт Шкарлет Лідії, також била рукою у груди. Один удар ногою обвинувачена завдала на горі та один удар ногою внизу. Мати ударів не наносила. З 2017 року він має психічне захворювання «параноїдальна шизофренія», щомісяця проходить лікування, має 3 групу інвалідності. Початок події він не бачив, почув хлопки та обернувся. Викликав поліцію та швидку допомогу. Були зафіксовані наявні у нього тілесні ушкодження. Він не звертався до лікарів, бо потрібно було їхати наступного дня для проходження МСЕК. Коли приїхала швидка та поліція, то ОСОБА_3 казала, що її вдарили цеглиною, а потім, коли поліція оглядала місце події, то вона змінила покази та сказала, що її ударили банкою. Він бачив у обвинуваченої кров на голові. ОСОБА_3 ображала його нецензурними словами.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_17 пояснив, що 28.06.2023 дружина мала їхати до м. Тростянець та він проводжав її за хвіртку. Дружина пішла на автобусну зупинку, а він залишився біля двору, розмовляв із сусідами. Поки він розмовляв, то стояв спиною до напрямку руху дружини. В якийсь момент він обернувся та побачив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 б`ють його дружину, яка в цей час намагалася від них захиститися парасолькою. Він почав бігти, щоб це припинити, та коли біг, то кричав, щоб припинили. Він бачив, що ОСОБА_8 ногою бив ОСОБА_3 по ногам, а ОСОБА_11 намагалася схопити за руки ОСОБА_3 . За кілька кроків, поки він добіг, то ОСОБА_8 обернувся до пакета, який стояв, та витягнув скляну літрову банку, якою наніс удар по голові дружині. Після цього ОСОБА_8 почав тікати, бо йому ОСОБА_11 сказала, щоб той тікав. Він побіг за ОСОБА_8 і той упав. Він розвернувся та побіг назад до дружини. Побачивши, що в дружини тече кров з голови, він зняв кофту з себе та приклав до рани. ОСОБА_11 та ОСОБА_8 намагалися продовжити сварку, казали образливі слова. Дружина викликала поліцію. Вони дочекалися приїзду поліції та швидкої допомоги. Лікарі промили рану дружині, запропонували поїхати до лікарні у м. Охтирка. Оскільки їм було не зручно їхати в м. Охтирка, то вони попросили знайомого відвезти їх у лікарню в м. Тростянець, а потім з лікарні поїхали в поліцію, щоб дати покази. Відстань між ним та тим місцем, де був конфлікт, близько 100 м. Оскільки він був у «шльопках», то не міг бігти швидко. Шкарлет ОСОБА_13 чіплялась за руки дружини та під час сварки скотилася з пагорба. Коли він відігнав ОСОБА_8 та повертався до дружини, то бачив, що дружина стоїть із пошкодженням голови, а Шкарлет Лідія казала: «Що, получила?». Він не бачив, щоб дружина наносила удари Шкарлет Лідії. Парасолька у дружини була відкрита і вона нею відмежовувалась. Стояв він разом з ОСОБА_19 біля хвіртки. Коли він підбіг, то банка скотилась після удару з пагорба на дорогу.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона почула крик, вийшла до хвіртки та побачила, що стоїть син ОСОБА_11 , а потім підійшла ОСОБА_11 і вони кудись пішли. Хлопець був блідий на вигляд. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 і ОСОБА_8 відбувалася бійка та був крик. З лівого пальця руки у ОСОБА_20 текла кров. Також вона бачила чоловіка ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 пояснила, що складала висновок експерта № 433 від 08.11.2023, № 471 від 21.11.2023 та № 439 від 10.11.2023 відносно ОСОБА_6 . Експертиза № 433 проводилася на підставі амбулаторної картки ОСОБА_6 , було встановлено ступень тяжкості тілесних ушкоджень – це легкі тілесні ушкодження. Експертиза № 471 проводилася на підстави амбулаторної картки хворої та надано додатково ще рентгендослідження, в якому було вказано ретгенознаки перелому восьмого ребра, тому тілесні ушкодження були оцінені як середньої тяжкості. 
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 пояснив, що підставою для проведення повторної судово-медичної експертизи була постанова слідчого ОСОБА_23 , яку проводив він. У своїй діяльності він керується Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, КПК України та іншими нормативними актами. Для проведення експертизи була надана рентгенографія, медична документація та надана постанова. Матеріали кримінального провадження не надавалися. Подавалося ним клопотання про повторне описання рентгензнімку ОСОБА_6 у зв`язку з неточним діагнозом. Ознаки перелому не можна кваліфікувати як тілесне ушкодження, тому й просив уточнити діагноз, бо поставив під сумнів висновок лікаря Чугай. Знімок передали у м. Суми для уточнення діагнозу, де його описав інший лікар-рентгенолог. Нового рентгенологічного дослідження не проводилося, було тільки два описання одного і того ж знімка. Тобто перелом або є або його немає, ознаки перелому не є переломом. 
Показання вказаних свідків та експертів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, узгоджуються між собою, за виключенням незначних деталей обставин події, які не впливають на суть пред`явленого обвинувачення, доповнюють один одне, а тому визнаються належними доказами, які в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України.
Також винуватість ОСОБА_3 за обставин, визнаних судом доведеними, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
- фактичними даними, які містяться у заяві потерпілої ОСОБА_6 від 28.06.2023 адресованій начальнику відділення поліції №1 м. Тростянець Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, в якій потерпіла просила провести перевірку за фактом побиття її та сина ОСОБА_8 . Зокрема потерпіла вказала, що ОСОБА_3 завдала їй ногою декілька ударів у живіт, кинула з бугра в низ (а.с. 51, том 1); 
- висновком експерта № 433 від 09.11.2023, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_6 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно наданої медичної документації у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: синці в ділянці живота зліва та верхньої третини лівого стегна, гематома черевної порожнини лівої половини. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження, не встановлено. Дані тілесні ушкодження по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні , що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, та як мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів. Визначити давність нанесення ушкоджень не представляється можливим у зв`язку з відсутністю для цього об`єктивних даних (а.с. 52-53, том 1);
- фактичними даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , від 07.11.2023 з доданою до нього ілюстративною фототаблицею, відповідно до яких потерпіла розповіла та показала на місцевості, як 28.06.2023 близько 14 год. по вул. Швецова в с. Боромля між нею та обвинуваченою ОСОБА_3 виникла сварка. В ході конфлікту ОСОБА_3 завдала їй удар правою взутою ногою в ділянку черевної порожнини ліворуч та одразу цією ж ногою завдала удар в ділянку внутрішньої частини лівого стегна. Від спричиненого удару вона зігнувшись у спині нахилилася вперед, а ОСОБА_3 схопила її руками за праву руку в ділянці внутрішньої частини передпліччя та різким рухом потягнула в правий бік та до низу. В результаті цього вона разом із ОСОБА_3 втратили рівновагу та упали (а.с. 54-58, том 1);
- висновком експерта № 439 від 10.11.2023, відповідно до якого встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , може відповідати механізму показаного нею під час проведення слідчого експерименту, а саме тілесні ушкодження в ділянці живота ліворуч та лівого стегна могли утворитися при нанесенні ударів правою ногою (а.с. 59, том 1);
- фактичними даними, які містяться у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_6 , відповідно до яких 29.06.2023 у потерпілої було виявлено синець в ділянці живота зліва та синець у ділянці лівого стегна (а.с. 61-77, том 1);
- фактичними даними, які містяться у повідомленні КНП Боромлянської сільської ради «Амбулаторія загальної практики – сімейної медицини с. Боромля», відповідно до яких ОСОБА_6 зверталася за медичною допомогою до сімейного лікаря 29.06.2023 з основним діагнозом: травма/пошкодження БДУ, цього ж дня направлена на консультацію хірурга (а.с. 80-83, том 1);
- висновком експерта №36/2025 від 30.09.2025 (експертиза за матеріалами справи), відповідно до якого, згідно медичної документації при огляді хірургом 29.06.2023 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: синці ділянки живота зліва 3,5х2,0 см. та верхньої третини лівого стегна розміром 4,0х1,5 см. Згідно висновку під час проведення ультразвукового дослідження 29.06.2023 виявлено гематому зліва під апоневрозом. При повторному УЗД 03.07.23 гематома в стадії розсмоктування (розміри менші). Враховуючи описаний хірургом синець лівої половини живота, слід вважати, що у потерпілої мала місце гематома (крововилив). За скаргами, об`єктивними даними, даними УЗ досліджень, після 03.07.2023 ОСОБА_6 діагностовано захворювання жовчного міхура, сечового міхура, матки, які не знаходяться в причинному зв`язку з отриманою 28.06.2023. ОСОБА_6 не надавала скарг на біль в грудній клітці при дослідженні рентгенограм ОГК в динаміці від 29.06.2023 та 03.09.2025 – кістково-деструктивних змін не виявлено. Переломи зростаються з утворенням кісткового мозолю, який не зникає з часом і виявляється при рентгенологічних дослідженнях. Таким чином, у потерпілої об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: крововилив у черевну стінку зліва та синець верхньої третини лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару-тиснення. Синець лівого стегна кваліфікується як легкі тілесні ушкодження. Крововилив у черевну стінку зліва під апоневрозом кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для його розсмоктування необхідний термін більше 6, але менше 21 дня. Відсутність в медичній документації належного описання синців не дає можливості достовірно встановити давність їх спричинення. Стан гематоми за даним УЗД в динаміці може вказувати на її виникнення в межах 1-3 діб до первинного дослідження 29.06.2023, що не виключає можливості спричинення травми і в зазначений у кримінальному провадженні час. Відсутнє об`єктивне підтвердження перелому 8 лівого ребра у ОСОБА_6 (а.с. 138-155, том 2).
Вказані докази є належними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного та є та достатніми, оскільки у своїй сукупності безсумнівно підтверджують винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.
Доводи обвинуваченої про те, що вона не наносила ударів потерпілій спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Такі доводи обвинуваченої спрямовані на спотворення дійсних обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності
Суд відхиляє доводи захисника про те, що в діях обвинуваченої наявна необхідна оборона зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. 
Закріплене у ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації положень ч. 2 ст. 27 Конституції України про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
До умов правомірності необхідної оборони відносяться умови, які характеризують суспільно небезпечне посягання:
наявність суспільно небезпечного посягання;
його дійсність (реальність), та умови правомірності необхідної оборони, що характеризують захисні дії:
можливість захищати лише цінності, безпосередньо названі в ч. 1 ст. 36 КК України;
шкода має заподіюватись лише особі, яка вчиняє посягання, а не будь-якій іншій особі;
захист не має перевищувати меж необхідної оборони.
Наявність посягання передбачає, що посягання вже почалося (чи близьке до цього) і ще не закінчилося. Ця ознака наявності посягання визначає межі необхідної оборони в часі - початковий і кінцевий моменти суспільно небезпечного посягання, у межах якого можлива правомірна оборона.
При цьому оборона не може вважатися правомірною, коли посягання закінчилося і небезпека вже не загрожує особі. Момент фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання свідчить про те, що в застосуванні заходів захисту явно відпала потреба.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Саме такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постанові від 13.12.2022 по справі № 676/1214/21.
Зважаючи на установлені судом обставини про те, що обвинувачена взутою у кросівок ногою нанесла одного удару в область черевної порожнини потерпілій та після того як потерпіла нахилилася вперед, то обвинувачена нанесла ногою ще одного удару в область внутрішньої частини лівого стегна потерпілій, а в подальшому схопила руками потерпілу за внутрішню частину передпліччя правої руки та різкими рухами потягнула її на праву сторону, тому такі дії обвинуваченої не можна вважати необхідною обороною.
Також суд вважає необхідним зазначити, що обвинувачена взагалі не визнає, що вчиняла інкриміновані їй дії, відтак твердження захисника про наявність в діях обвинуваченої необхідної оборони є непослідовним та суперечливим способу захисту обраного його підзахисною.
Щодо тверджень потерпілої про те, що у неї наявний перелом ребра, суд зазначає, що відповідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
В даному кримінальному провадженні обвинуваченій не було висунуто звинувачення щодо завдання потерпілій тілесних ушкоджень у виді перелому ребра. 
Крім того, в ході судового розгляду, на підставі сукупності досліджених доказів, зокрема висновків експерта № 471 від 28.11.2023, № 495 (повторна) від 21.12.2023, №36/2025 (експертиза за матеріалами справи) від 30.09.2025 було встановлено відсутність у потерпілої перелому 8 лівого ребра (а.с. 78-79, 94 том 1, 138-155, том 2).
Докази надані захисником обвинуваченої щодо наявності між обвинуваченою та потерпілою конфліктів, отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень, а також проходження обвинуваченою навчання на курсах підготовки водіїв, суд приймає до уваги, однак такі обставини не спростовують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, характер вчиненого діяння, особу обвинуваченої, яка має інвалідність третьої групи, працює, раніше не судима, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статей 66, 67 КК України, не встановлено. 
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує також вимоги ст. 65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
З огляду на викладені вище обставини та дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , суд вважає необхідним, призначити обвинуваченій покарання за вчинене нею діяння у виді громадських робіт на строк 100 годин.
Разом з тим, суд враховує, що на момент ухвалення вироку сплинули строки притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, зважаючи на таке.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком, санкція якого передбачає найбільш суворе покарання у виді виправних робіт на строк до одного року.
За змістом вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19) зробила висновок про те, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Матеріалами провадження не підтверджено та не встановлено того, що ОСОБА_3 вчиняла умисні дії, направлені на ухилення від досудового розслідування чи суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, яке віднесене законом до кримінальних проступків, і з дня його вчинення минуло понад два роки, тобто строки притягнення до відповідальності за вчинення цього проступку минули.
Згідно положень ч. 1, 5 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
За таких обставин, суд вважає, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, призначеного даним вироком.
Представником потерпілої ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди представник потерпілої мотивував тим, що спричинені обвинуваченою потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування потерпілою було витрачено на придбання ліків та лікарських засобів 10000 грн, але на цьому лікування ще не завершилося, планується проведення оперативного втручання з приводу видалення жовчного міхура, який був пошкоджений та втратив свою функціональність внаслідок нанесення ударів обвинуваченою. Також необхідно залучення психолога для проходження курсу реабілітації для осіб, які стали жертвами фізичного насилля. Крім того, були витрачені кошти на поїздки до лікарні з с. Боромля, на виклики до слідчого та судово-медичного експерта. Загальна сума матеріальних збитків складає 10000 грн. Також протиправними діями ОСОБА_3 спричинено значної шкоди моральному здоров`ю потерпілої. ОСОБА_6 у період завдання їй тілесних ушкоджень вимушена була терпіти фізичний біль, страждання, страх за своє життя, так як вона не розуміла, коли зупиниться обвинувачена, яка значно переважає її у фізичній силі, відчувати приниження від таких дій. Моральні страждання потерпілої продовжуються, так як процес лікування не завершено. Більше шести місяців потерпіла відчуває фізичний біль від нанесених обвинуваченою ударів, порушення природніх функцій організму, душевні страждання, пригнічення та беззахисність. Потерпіла постійно приймає ліки від головного болю та болю в районі жовчного міхура, відчуває страх, життя її перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілою понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які б потерпіла могла реалізувати, не витрачаючи часу на відвідування установ, органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав. Розмір моральної шкоди потерпіла оцінює у 40 000 грн.
У судовому засіданні потерпіла та її представник цивільний позов підтримали, просили задовольнити вимоги.
Обвинувачена цивільний позов не визнала.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої суд враховує таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Потерпілою не надано жодних доказів на підтвердження розміру завданої їй матеріальної шкоди, відтак позовні вимоги в цій частині є недоведеними та не підлягають задоволенню. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню потерпілій, суд враховує таке.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
Відтак, враховуючи, що завдана потерпілій ОСОБА_6 моральна шкода, пов`язана з протиправними діями обвинуваченої, внаслідок чого потерпіла зазнала душевних страждань, що відобразилось на її психоемоційному стані та психічному здоров`ї, отже розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу. 
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.
Аналізуючи суть самого порушення прав, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд визначає розмір відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_6 у розмірі 5000 грн, що є достатнім для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, цивільний позов потерпілої підлягає задоволенню частково.
Речові докази відсутні.
Клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 7, 368-374, 392, 395 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій та потерпілій.

Суддя ОСОБА_1