Справа№938/1843/25
Провадження № 2/938/95/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді    Бучинського А.Б.,
з участю секретаря судового засідання  Ласкурійчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023 в розмірі 21186,86 гривень.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7140850 у формі електронного документа, який підписано, шляхом введення у відповідне поле форми на веб-сайті Кредитодавця електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору А7884, який надсилається Кредитодавцем Позичальнику в СМС-повідомленні.
Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 4200,00 грн 05.10.2023 на банківську карту № НОМЕР_1 XXXXXX6198 Відповідача, яку Відповідачем вказано при укладенні Кредитного договору.
27.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023 на суму 10739,36грн, з яких сума кредиту 4200,00грн, сума процентів за користування кредитом 6539,36 грн.
Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. У період з 05.10.2023 по 26.05.2024 нею здійснено оплату на рахунок первісного кредитора лише в розмірі 1150,00 грн, які спрямовано на погашення процентів за договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», внаслідок чого у неї утворилася заборгованість на загальну суму 21186,86грн, з яких 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6539,36грн. - заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором, 10447,50грн заборгованість за процентами нарахованими ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" за 125 календарних днів. Просить, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, просить в порядку ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України зазначити в рішенні про порядок нарахування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою судді від 05.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Задоволено клопотання позивача про витребування з АТ КБ «ПриватБанк» додаткових доказів. 
На виконання вимог ухвали судді від 05.11.2025, АТ КБ «Приват Банк» 10.12.2025 надано витребувані судом докази в справі.
Від представника відповідача, ОСОБА_1 , адвоката Юрчук С.В., 12.01.2026 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023 у розмірі 6972,00 грн., з яких 4200,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2772,00 грн. заборгованості за процентами та 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначає, що позивачем здійснено нарахування процентів за період строку кредитування всупереч вимог ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, позивачем нараховано проценти за 125 календарних днів (28.05.2024 – 29.09.2024) в межах строку договору в сумі 10447,50 грн. Однак, за даний період кредитор нарахував щоденні проценти в заявленому розмірі безпідставно, оскільки такий розмір був законодавчо обмежений з 28.05.2024 по 20.08.2024 до 1,5%, з 21.08.2024 по 29.09.2024 до 1%, а тому заборгованість за період з 28.05.2024 по 20.08.2024 – з процентами 1,5% становить 5292 гривень (4200/100%*1,5*84), з 21.08.2024 - 29.09.2024 – з процентами 1%, що становить 1680 гривень (4200/100%*1*40) тобто розмір процентів за даний період в загальному 6972 гривень.
Також, щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних зазначає, що за своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання.
Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. А тому, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України відсутні.
Також вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат просить зменшити їх розмір до 1500 грн.
Від позивача, 13.01.2026 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач щодо доводів Відповідача про застосування ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» зазначив, що згідно даного закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, то такі доводи тлумачяться Відповідачем не вірно оскільки ст.8 було доповнено ч.5 Законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинність 24.12.2023 року, а кредитний договір укладено 05.10.2023 р., відповідно закон зворотної сили на спірні правовідносини немає.
Договір №7140850 від 05.10.2023 про надання споживчого кредиту, укладений до набрання чинності цим Законом, строк дії договору не продовжувався після набрання чинності цим Законом. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. А тому просить позов задовольнити в повному розмірі.
Позивач явку представника в судове засідання 20.01.2025 не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В прохальній частині позовної заяви та відповіді на відзив, просить проводити розгляд справи без участі представника. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник відповідача, адвокат Юрчук С.В. на електронну адресу суду, 19.01.2026 подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірительки. Позовні вимоги просила задовольнити частково з підстав наведених у відзиві на позов.
А тому, оскільки у відповідності до положень ст.223 ЦПК України у суду відсутні перешкоди для розгляду справи у відсутності учасників справи, суд прийшов до переконання про можливість завершення розгляду справи та ухвалення судового рішення за правилами ч.4 ст.268 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне.
Судом встановлено, що 05.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та відповідачем як позичальником укладено Договір №7140850 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання електронного підпису та одноразового ідентифікатора A7884, 05.10.2023 22:46:40 год.
Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. цього договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в розмірі 4200 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів.
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Згідно п.1.5 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,99% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 29653,85% річних (п.1.5 Договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 34288,80 грн. (п.1.6 Договору).
Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 (п.2.1 Договору).
З довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» № 20240612-27a від 2024-06-12 та інформації наданої АТ КБ "ПриватБанк" від 26.11.2025 №20.1.0.0./7-251125/69237-БТ вбачається, що між Товариством та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №03012024-1 від 2024-01-03. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 05.10.2023 22:47:06 на суму 4200 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» – 0d9191ce-4bbd-4058-b0ed-b924e55d96aa, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» – 39508182, Session ID – 021524500742, сайт торгівця - https://creditplus.ua, код авторизації - 243089, банкеквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_2 .
Таким чином, з наведеного вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
З розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» вбачається, що заборгованість за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023 за період з 05.10.2023 по 26.05.2024 складає 10739,36 грн, з яких 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 7689,36грн - заборгованість за процентами, 3000,00грн. штрафні санкції. Здійснені платежі за договором на суму 1150,00грн.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач виходив з того, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги до відповідача перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Так, встановлено, що 27.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладеного договір факторингу №27.05/24-Ф.
У відповідності до п.1 вказаного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт - відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно з даними витягу з реєстру боржників від 27.05.2024 на підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 05.10.2023 №7140850 в загальному розмірі 10 739,36 грн, з яких 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 539,36 грн заборгованість за процентами.
Крім того, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» за Договором №7140850 про надання споживчого кредиту від 05.10.2023 за 125 календарних днів (28.05.2024 – 29.09.2024) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 10447,50 грн.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі Закону № 675-VIII).
Статтею 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII).
Норми статті 11 Закону № 675-VIII відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що представлений стороною позивача Договір факторингу та Реєстр права вимоги є належними та допустимими доказами, які у встановленому законом порядку підтверджують перехід до позивача пред`явлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023, оскільки укладаючи договір факторингу сторони узгодила всі істотні умови для такого виду договорів відповідно до чинного законодавства та дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а тому з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що сторонами договорів факторингу в момент їх підписання не додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.
Оскільки судом встановлено, що позичальником умови кредитного договору не виконано, грошові кошти на умовах визначених кредитним договором не повернуто, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків. Отже, враховуючи викладене, суд висновує про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за Договором 7140850 від 05.10.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. При цьому, суд враховує, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору та отримання кредиту в сумі 4200 грн..
Однак, сторона відповідача заперечує розмір заборгованості за процентами та вважає, що такий розраховано з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування» та надано свій розрахунок за період з 28.05.2024 по 20.08.2024 за процентною ставкою 1,5% та такий становить 5292 гривень (4200/100%*1,5*84), з 21.08.2024 - 29.09.2024 – 1%, що становить 1680 гривень (4200/100%*1*40), тобто в загальному 6972 гривень. В той же час зазначає, що стягненню підлягає заборгованість за процентами в сумі 2772,00 грн.
Однак, суд не погоджується з визначеним позивачем та відповідачем розміром і порядком нарахування таких відсотків, виходячи з наступного.
Як уже встановлено судом, на підставі договору факторингу №27.05/24-Ф, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 05.10.2023 №7140850 в загальному розмірі 10 739,36 грн, з яких 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 539,36 грн заборгованість за процентами, які розраховані первісним позичальником по 27.05.2024.
При цьому, судом враховується, що первісним кредитором відповідачу нараховано проценти за користування кредитом лише за перші 93 дні дії договору кредиту, за період з 05.10.2023 по 05.01.2024, і у розмір заборгованості зараховано здійснені проплати позичальником 09.10.23, 03.11.2023, 04.11.2023 та 13.11.2023 на загальну суму 1150 грн. 
Крім цього, у своєму відзиві відповідач не оспорював правильність нарахування процентів первісним кредитором за період з 05.10.2023 по 27.05.2024, а тому судом ці обставини судом приймаються, як такі, що визнаються сторонами, а розмір заборгованості по сплаті процентів за вказаний період такий, що не підлягає доказуванню та перевірці судом.
Однак, при визначенні розміру заборгованості по сплаті процентів за період дії кредитного договору, починаючи з 28.05.2024 суд виходить із наступного.
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, після переходу до ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» права щодо пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023, ним було розраховано заборгованість відповідача за період з 28.09.2024 по 29.09.2024 (125 днів) в розмірі 10447,50 грн. виходячи із суми щоденного нарахування процентів в сумі 83,58 грн., тобто в розмірі 1,99% від суми основного зобов`язання.
Перш за все слід звернути увагу, що згідно з пунктом 1.4 кредитного договору, сторонами визначено строк дії кредитного договору 360 днів, що розпочався з 05.10.2023 року та завершився 28.09.2024 року, а тому нарахування позивачем процентів за користування кредитом за 29.09.2024, тобто уже після завершення дії кредитного договору є неправомірним.
Крім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23.04.2024 не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 не більше 1 %.
Таким чином, після переходу до ТзОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» права щодо пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023, позивач був вправі нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом виходячи із положень пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», а не п.1.5 кредитного договору.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача про не застосовність зазначених норм Закону України про споживче кредитування», як таких що введені в дію Законом № 3498-IX від 22.11.2023, що набрав чинність 24.12.2023 року, і не мають зворотної сили до правовідносин, що випливають із кредитного договору №7140850 від 05.10.2023. 
Так, у відповідності до ч. Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки, кредитний договір №7140850 від 05.10.2023 укладено до моменту внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» Законом № 3498-IX від 22.11.2023, і він продовжував діяти після набрання чинності цим Законом, тому суд приходить до висновку про необхідність застосування положень п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» при визначенні розміру процентів, що підлягають сплати позичальником за умови вказаного договору.
Таким чином, розмір процентів з урахуванням умов кредитного договору та п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за період з 28.05.2024 по 28.09.2024 становить 6993,00 грн., що складається: із заборгованості за процентами за період з 28.05.2024 по 20.08.2024 в сумі 5355,00 грн. (4200*1,5%*85 днів) та за період з 21.08.2024 по 28.09.2024 в сумі 1638 грн. (4200*1%*39 днів).
Оскільки, надані позивачем та відповідачем розрахунки за вказаний період не відповідають положенням кредитного договору та п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому не приймаються судом до уваги.
З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4200,00 грн та процентами в сумі 13532,36 грн (заборгованість за процентами за період з 05.10.2023 по 27.05.2024 в розмірі 6 539,36 грн та заборгованість за процентами за період з 28.05.2024 по 28.09.2024 в розмірі 6993,00 грн.), а всього в сумі 17732,36 грн. 
Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні згідно ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України порядок нарахування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 10 статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Також згідно з частиною 11 статті 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Однак відповідно до п. 18 до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У зв`язку із наведеним, вимога позивача про зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат і 3% річних, задоволенню не підлягає.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2027,55 гривень.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з висновків викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц та від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача представлено суду договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, заявки №11782 від 22.09.2025 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, акт прийому-передачі наданих послуг №11782 до Договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, рахунок на оплату №11782-20/10-2025 від 20 жовтня 2025 р. на оплату до Договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 на суму 10000,00 грн, Ордер АІ №2029143 від 20.10.2025 на ім`я ОСОБА_2 .
Дійсно як вбачається з представлених позивачем доказів, фактичний розмір понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката становить 10000,00 грн. В той же час оцінивши надані адвокатом послуги та витрачений ним час на складання процесуальних документів, а саме позовної заяви, клопотання про витребування доказів, зважаючи зокрема на складність справи, ціну позову, суд приходить до висновку, що визначений стороною та його адвокатом розмір витрат на правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору і з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 2000 гривень 00 копійок.
Керуючись статями 10-13, 49, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 282, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №7140850 від 05.10.2023 в сумі 17732  гривні 36 копійок (сімнадцять тисяч сімсот тридцять дві гривні тридцять шість копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2027 гривень 55 копійок (дві тисячі двадцять сім гривень п`ятдесят п`ять копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок (дві тисячі гривень нуль копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, оф 118/2; код ЄДРПОУ 44559822. Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя:         Андрій БУЧИНСЬКИЙ