Справа № 742/6276/25 	Головуючий у 1 інстанції Коротка А. О. 	
Провадження № 33/4823/165/26 	  	
Категорія - – ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн на користь держави.

Місцевим судом встановлено, що 10 листопада 2025 року, близько 12 год. 00 хв., військовослужбовець солдат ОСОБА_1 знаходився на території військової частини НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, що також підтверджується висновком КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» №55 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.11.2025.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду змінити в частині накладання на нього адміністративного стягнення та визначити розмір штрафу - 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, на користь держави. Посилається на те, що мотивувальна та резолютивна частина судового рішення повинні відповідати одна одній, оскільки мотивувавальна частина обґрунтовує висновки, викладені в резолютивній частині, показуючи, як суд дійшов до свого рішення, спираючись на докази та норми права. Вказує, що в резолютивній частині постанови місцевого суду зазначено суму адміністративного стягнення в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн, але фактично не відповідає мотивувальній частині, в якій вказано про накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки про постанову він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень та станом на день подачі апеляційної скарги ним її не отримано. Тому строк оскарження постанови місцевого суду пропущений з поважних причин.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення судового розгляду не подавав.
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Факт учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, кваліфікація його дій та доведеність вини, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок місцевого суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Апелянт не погоджується лише з накладеним місцевим судом на нього адміністративним стягненням та просить накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів громадян. 

Згідно зі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція частини 3 ст.172-20 КУпАП передбачає накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становиь 34 000 грн. 
Разом з тим, апеляційний суд, дослідивши надані апелянтом докази, вважає за можливе змінити постанову місцевого суду в частині накладення стягнення.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд ураховує особу правопорушника, який вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, ступінь його вини, обставину, що пом`якшує його відповідальність, відсутність обставин, що її обтяжують. 

Також, апеляційний суд приймає до уваги, що місцевий суд при призначенні стягнення допустив протиріччя в мотивувальній та резолютивній частині постанови, а саме в мотивувальній частині постанови вказав за можливе накласти стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, а в резолютивній частині застосував адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 34000 грн, на користь держави. 

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити накладене на ОСОБА_1 стягнення, та призначити йому стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, таке стягнення буде необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним у майбутньому нових правопорушень.

Відтак, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 - змінити в частині накладення на нього стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.3 ст.172-20 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті цю ж постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний