П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/13486/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Чернюк Алла Юріївна 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
26 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 19.08.2024 року №ЦЗ-46/ВІ/а-2 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 80 000 грн.
Стягнути на користь фізичної особи-підпримця   ОСОБА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, постанови відповідача №ЦЗ-46/ВІ/а-2 від 19.08.2024 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 80000 грн, а тому, з метою її скасування, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця, основним видом економічної діяльності 47.11 - "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами". Позивач є платником податків та перебуває та обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області.
На підставі наказу "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " від 15.05.2024 № 2342к посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області 16.05.2024 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , бар-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт фактичної перевірки від 16.05.2024 № 19808/02-32-07-05/ НОМЕР_1 , яким встановлено факт використання позивачем найманої праці ОСОБА_2 , яка на момент проведення фактичної перевірки здійснювала продаж підакцизних товарів в інтересах ФОП ОСОБА_1 , використовуючи її РРО в бар-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.05.2024 №19808/02-32-07-05/2988002402 посадовими особами Міжрегіонального управління на позивача складено постанову № ЦЗ-46/ВІ/а-2 від 19.08.2024 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 80 000,00 грн, а саме за порушення вимог частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України, що виразилось у допущенні працівника, ОСОБА_2 , до роботи без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства України та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
Вказану постанову надіслано позивачу листом з повідомленням про вручення 20.08.2024 року (відправлення №2105000060120).
Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернулася до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять обґрунтованих заперечень щодо викладених у акті фактичної перевірки податкового органу висновків стосовно суті виявлених порушень, а також те, що можливість накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю на підставі вказаного акту фактичної перевірки передбачена законом, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.08.2024 року № ЦЗ-46/ВІ/а-2 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому прав позивача не порушив.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № ЦЗ-46/ВІ/а-2 від 19.08.2024 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є правомірною та не підлягає скасуванню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що Наказ №2342-к від 15.05.2024 року є протиправним, оскільки в ньому відсутнє посилання на підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПКУ та не наведено жодної інформації чи джерел, які б свідчили про можливі порушення позивачем законодавства щодо оформлення трудових відносин, у зв`язку з чим правові підстави для призначення фактичної перевірки були відсутні.
Позивач зазначає, що її не було завчасно повідомлено про дату та час розгляду матеріалів перевірки, внаслідок чого вона була позбавлена можливості бути присутньою, надати докази та висловити свої заперечення, що є порушенням права на участь у розгляді справи та суперечить критерію обґрунтованості рішення, передбаченому пунктом 9 частини другої статті 2 КАС України.
Також, позивач зазначає що в акті фактичної перевірки та в оскаржуваній постанові відсутні докази, які б у сукупності підтверджували наявність трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , оскільки контролюючий орган не встановив жодної з обов`язкових ознак трудових відносин - факту виплати заробітної плати, підпорядкування, контролю, інтеграції у діяльність позивача, визначеного робочого місця чи системності роботи, а також не навів доказів того, що ОСОБА_2 вважала себе найманим працівником або зверталась до органів влади із заявами щодо оформлення трудових відносин.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України).
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК).
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, норми ПК України надають право посадовим особам податкового органу розпочати проведення фактичної перевірки за наявності відповідних на те підстав (у спірному випадку на підставі підпунктів 80.2.2.,пункту 80.2 статті 80 ПК України), та за умови прийняття відповідного наказу із зазначенням у ньому таких підстав на її проведення.
Як встановлено з матеріалів даної справи, підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій відповідно постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЦЗ-46/ВІ/а-2 від 19.08.2024 року, слугував акт Головного управління ДПС у Харківській області від 17.05.2024 за №19808/02-32-07-05/2988002402, складений за результатом проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою місця діяльності, де зафіксовано порушення законодавства про працю, а саме ст.24 КЗпП України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України, визначає Порядок №509.
Відповідно до пункту 2 Порядку №509 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (далі Постанова №823) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Однією з підстав, визначених пунктом 2 Порядку №509 для накладення штрафів уповноваженою посадовою особою, є акти перевірок ДПС, її територіальних органів, у ході яких виявлені порушення законодавства про працю.
Приписами пункту 3 Порядку №509 визначено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно вимог пункту 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Відтак, з набранням чинності Порядку №823 з 30.08.2019, відповідач у даній справі був уповноважений на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю фізичними особами-підприємцями та за результатом отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, вживати заходи до притягнення об`єкта перевірки та його посадових осіб до відповідальності.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (у т.ч. в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а також порядку розгляду справи про накладення штрафу).
Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 року у справі №640/17424/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року залишено без змін.
Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними, зокрема, у постанові від 30.11.2020 у справі №826/4922/16, визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Відтак, на момент проведення перевірки і на момент накладення штрафу, був відсутній встановлений конкретний порядок проведення перевірки та накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Натомість статтею 75 ПК України передбачено право податкових органів проводити фактичні перевірки, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Згідно з пунктом 80.6 статті 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).
Пунктом 8 Положення №96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
В контексті наведеного суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці відповідно до закону наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах не лише розмір штрафу, а й суб`єкт, уповноважений його накладати, напряму визначені у частині четвертій статті 265 КЗпП України.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2024 року у справі №560/3981/23. Верховний Суд також зазначив, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акта, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону. В силу приписів частини третьої статті 7 КАС України ( відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України) Верховний Суд вважає правильним застосування норм закону, який має вищу юридичну силу та у спірних правовідносинах передбачав наявність у відповідача повноважень стосовно накладення штрафу на суб`єктів господарювання - фізичних осіб-підприємців за порушення ними вимог законодавства про працю, відповідальність за які встановлена нормами абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, і які виявлені податковим органом в ході фактичної перевірки та зафіксовані цим органом в акті, складеному за результатом такого заходу державного контролю.
Також частиною восьмою статті 265 КЗпП України визначено, що штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі №260/586/20, від 29 серпня 2022 року у справі №460/3829/20, від 22 лютого 2024 року у справі №300/2231/21, що використане у цій нормі формулювання може надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому наведена норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення частини восьмої статті 265 КЗпП України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнцї, що доводи позивача про повноваження відповідача щодо застосування штрафу лише на підставі акта документальної виїзної перевірки ДПС - є безпідставними.
Як зазначалося судом вище, підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 згідно наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 15.05.2024 року № 2342к є підпункт 80.2.2, пункту 80.2 ст. 80 глави 8 розділу ІІ, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України.
Позивач стверджує, що у цьому випадку контролюючий орган обмежився лише посиланням на норму законодавства, не розкривши зміст фактичних даних, які нібито зумовлювали проведення перевірки.
Водночас, аналіз положень підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України свідчить, що підставою для проведення фактичної перевірки є наявність або отримання контролюючим органом інформації, яка вказує на можливі порушення платником податків законодавства. Тобто термін «можливі порушення» має конкретизуватися у фактичній інформації, що отримана про платника податків, і саме на підставі такої інформації здійснюється призначення та проведення перевірки.
Суд погоджується, що відсутність у наказі конкретного посилання на отриману інформацію, яка свідчить про можливі порушення, є недоліком документу. Однак такий недолік сам по собі не може слугувати беззаперечною підставою для визнання перевірки незаконною, оскільки суд, розглядаючи справу, має можливість дослідити зміст наявної інформації та оцінити, чи було порушено права платника податків і чи забезпечено можливість їх захисту.
Зокрема, досліджуючи наказ відповідача від 15.05.2024 року № 2342к про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , суд встановив, що у ньому зазначено мету перевірки, зокрема упередження порушень вимог законодавства щодо ведення касових операцій, обліку товарних запасів, наявності свідоцтв та ліцензій, дотримання трудового законодавства та правил встановлення державних цін, а також частково розкрито зміст інформації, на підставі якої перевірку призначено, зокрема у доповідній записці відділу фактичних перевірок Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області № 1825/02-32-07-05 від 16.05.2024 року.
Ознайомлення із зазначеною доповідною запискою свідчить, що ініціація перевірки ФОП ОСОБА_1 була зумовлена надходженням інформаційного листа ДПС України № 4194/7/99-00-07-04-03-07 від 16.02.2024 року щодо необхідності проведення перевірок суб`єктів господарювання, у діяльності яких існує ризик використання неоформлених працівників.
Отже, призначення фактичної перевірки відповідачем відповідало його управлінським повноваженням і було спрямоване на перевірку отриманої інформації про можливі порушення у діяльності позивача, що відповідає положенням п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Враховуючи викладене, доводи апелянта про нібито порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки контролюючим органом є безпідставними та не можуть слугувати підставою для визнання висновків перевірки незаконними.
Стосовно доводів апелянта про порушення процедури проведення податковим органом фактичної перевірки у вигляді не повідомлення про таку перевірку та про її результати, колегія суддів зазначає наступне.
В контексті вказаного, суд наголошує, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 в порядку, визначеному Законом № 877 Міжрегіональним управлінням не проводилася, а винесена постанова на підставі матеріалів фактичної перевірки ДПС відповідно до Порядку № 509. Порядком № 509 не передбачено участі суб`єкта господарювання у розгляді справи.
При цьому, як свідчать матеріали перевірки, витребувані судом у відповідача, Міжрегіональним управлінням 26.07.2024 року надіслано на адресу позивача повідомлення про початок адміністративного провадження рекомендованим листом.
Доводи позивача про неотримання вказаного рекомендованого листа суд вважає необґрунтованими, оскільки лист був належним чином направлений на юридичну адресу позивача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним фіскальним чеком.
Стосовно доводів щодо того, що в акті фактичної перевірки та в оскаржуваній постанові відсутні докази, які б у сукупності підтверджували наявність трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , оскільки контролюючий орган не встановив жодної з обов`язкових ознак трудових відносин, колегія суддів зазначає.
До суду позивачем були надані документи щодо договорів позички частини нежитлового приміщення між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Водночас суд вважає, що ці документи не спростовують порушень, зафіксованих у спірному акті перевірки. Це підтверджується, зокрема, наявністю в акті чеку СГ ОСОБА_1 , де чітко зазначено, в інтересах якого ФОПа під час перевірки ОСОБА_2 реалізувала підакцизний товар.
Згідно з даними реєстру платників єдиного податку, ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування та має відповідні ліцензії на продаж підакцизних товарів, що зафіксовано в акті. Натомість ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування другої групи, не має ліцензії та не має права реалізовувати алкогольні напої в інтересах іншого суб`єкта господарювання, як це передбачено підпунктом 3 пункту 291.5.1 статті 291 ПК України.
Таким чином, надані документи не надають ФОП ОСОБА_2 права реалізовувати підакцизний товар, ліцензії на який належать лише ФОП ОСОБА_1 .
Суд не заперечує, що працівниця ОСОБА_2 може одночасно працювати у кількох суб`єктів господарювання. Проте у випадку продажу підакцизного товару ФОП ОСОБА_1 вона мала бути оформлена також як найманий працівник цієї фізичної особи-підприємця.
Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У пункті 1 та 2 Порядку № 509 визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, актів перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Таким чином, акт перевірки, складений територіальним органом ДПС, під час якої виявлені порушення законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу відповідно до статті 265 КЗпП України.
У частині 8 статті 265 КЗпП України встановлено, що штрафи, зазначені в абзаці 2 частини 2 цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, в установі, організації.
За таких обставин суд зазначає, що незнання позивача про отримання Управлінням Держпраці матеріалів перевірки та про прийняття спірної постанови про накладення штрафу обумовлено існуванням суб`єктивних обставин і не є наслідком неналежного виконання відповідачами своїх повноважень.
Отже, приймаючи оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу, уповноважена особа відповідача виходила з обставин, встановлених актом перевірки щодо неоформленого працівника ОСОБА_2 ..
Враховуючи встановлені обставини справи та дослідженні судом докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість прийнятої відповідачем постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.08.2024 року №Ц3-46/ВІ/а-2, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення штраф у розмірі 80000 грн.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.