Справа № 459/4216/25 
Провадження № 1-кп/459/279/2025

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицькому кримінальне провадження № 12025141150000607 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цебрівка, Сокальського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 в учиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, 

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_6 , який згідно із постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 16.02.2023, яка набрала законної сили 27.02.2023, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою перешкоджання виконанню постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, з мотиву підриву авторитету органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, зокрема, всіма фізичними особами, на всій території України, приблизно о 14 год. 50 хв. 19.09.2025 керував автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Богдана Хмельницького, у м. Шептицькому, Львівської області.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що він, будучи обізнаним про своє позбавленння права керувати транспортними засобами, 19.09.2025 керував автомобілем. У вчиненому розкаявся. 
Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим фактичних обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності його позиції, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку, що дослідження фактичних обставин справи слід обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу. 
Учасникам розгляду справи роз’яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
Виходячи з показань обвинуваченого, суд вважає, що його вина в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, доведена. 
Призначаючи покарання, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.
За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч. 1). Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2). Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч. 3).
Згідно із передбаченими ст. 65 КК України загальними засадами призначення покарання суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1). Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2).
Судом ураховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, за своїм характером вчинене проти правосуддя, що полягає в умисному невиконанні постанови суду у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто вчинені повторно протягом року,що свідчить про небажання обвинуваченого виконувати рішення суду та підвищує ступінь суспільної небезпечності злочину. 
Враховується й особа винного, його вік, який працює, раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, не встановлено.
Окрім наведеного при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує також досудову доповідь стосовно ОСОБА_4 , відповідно до якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. 
З огляду на вищенаведене та те, що обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний із умисним невиконанням постанови суду, згідно із якою на ньогонакладено додаткове адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 34000,00 грн, а максимальний розмір покарання у виді штрафу за інкримінований йому злочин становить 17000,00 грн, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 382 КК України не відповідатиме меті покарання, оскільки не може бути необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Тому суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, проте на рівні найнижчої межі, передбаченої для цього виду покарання у ч. 2 ст. 63 КК України, тобто строком в 1 рік.
При цьому, враховуючи вищенаведені тяжкість злочину, особу винного, пом`якшуючу покарання обставину, відсутність судимості, суд дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на строк в 1 рік з покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі, зокрема, звільнення від відбування покарання.
Згідно з вимогою ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення обвинуваченого необхідно зарахувати у строк покарання.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.  
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
 
Визнати ОСОБА_4 винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком у 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. 
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органа з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити його з-під варти в залі судового засідання негайно.
Попереднє ув`язнення ОСОБА_4 в період часу 04.02.2026 по 09.02.2026 зарахувати у строк покарання з розрахунку день за день.
Речові докази, зазначені у постанові слідчого Шептицького РВП ГУНП у Львівській області від 25.09.2025, – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.На вирок суду учасниками судового провадження може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1