ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. справа № 300/4318/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.03.2025, зобов`язання до вчинення дій, -

Виклад позицій стонін. Процескальні дії суду:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач, ГУ ПФ України в Житомирській області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 092850021668 від 14.03.2025 щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу, а саме в переході на інший вид пенсії – пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 07.03.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати стаж роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008 у ПрАТ “Лукор” електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування шостого розряду (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу, служби з ремонту, профілактики і обслуговування електроустаткування виробництва хлорвінілу ТОВ “Карпатнафтохім” електротехнічного управління до пільгового стажу роботи за Списком № 1 та провести ОСОБА_1 з 07.03.2025 перерахунок пенсії та перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту “а” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 07.03.2025 звернулася через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Однак за результатом розгляду заяви ГУ ПФ України в Житомирській області було ухвалено рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії за № 092850021668 від 14.03.2025. Позивач вважає протиправним рішення відповідача № 092850021668 від 14.03.2025, оскільки на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, стаж роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 становив 4 роки 3 місяці 12 днів, а страховий стаж – понад 31 рік, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 зі зменшенням пенсійного віку на 5 років 4 місяці, тобто після досягнення 49 років 8 місяців. Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі - Рішення № 1-р/2020) визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Так, пенсійний вік для жінок, які відпрацювали не менше 7 років 6 місяців на посадах за Списком № 1 становить 45 років. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам. Оскільки, станом на дату звернення до пенсійного органу 07.03.2025 позивач досягнула встановленого пунктом “а” ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійного віку – 49 років 8 місяців (за наявності повних 4 років стажу роботи за Списком №1 необхідний пенсійний вік – 49 років 8 місяців), має необхідний документально підтверджений пільговий стаж роботи за Списком №1 тривалістю понад 4 роки 3 місяці та загальний стаж роботи тривалістю понад 31 років (необхідний згідно п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” – 15 років), то, на думку позивача, в неї є всі законні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків.
03.07.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заява.
Ухвалою від 03.07.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
21.07.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФ України в Житомирській області від 20.07.2025 на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що згідно рішення № 092850021668 від 14.03.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки стаж роботи за Списком № 1 становить 3 роки 9 місяців 3 дні, до такого стажу не зараховано період роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008 у ПрАТ “Лукор” на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування шостого, оскільки відсутня інформація про черговість проведення атестації робочих місць. Представник відповідача вказав, що відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пільгових умовах мають працівники, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці – за Списком № 1 і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки після досягнення віку 50 років і при стажі роботи – не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. На дату звернення - 07.03.2025 ОСОБА_1 виповнилось 49 років, при страховому стажі 31 рік 02 місяці 24 дні, пільговий стаж за Списком № 1 – 3 роки 9 місяців 3 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 80-90).

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 20.07.2023 отримує пенсію по інвалідності (а.с. 18). 
19.02.2024 Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняла рішення за № 1 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, розділу VІІІ, позиції 8А.1, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, з 03.11.2003 по 30.04.2005 та 2 роки 3 місяці 4 дні (за фактично відпрацьований період в особливо шкідливих умовах праці з 01.05.2005 по 13.02.2008) – електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу, що дає право на зарахування стажу в пільговому обчисленні (а.с. 24-26).
07.03.2025 позивач звернулася через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (а.с. 19-20). До заяви долучено копії: паспорта громадянина України; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; витягу з Реєстру територіальної громади від 14.09.2023; архівної довідки від 30.08.2023 № 01.7-01/922; архівної довідки від 30.08.2023 № 01.7-01/924; архівної довідки від 30.08.2023 № 01.7-01/925; архівної довідки від 30.08.2023 № 01.7-01/926; наказу ЗАТ «Лукор» від 07.02.2001 № 6; наказу ЗАТ «Лукор» від 26.12.2003 № 593; висновку № 2777 від 16.01.2007 експертизи якості проведеної у грудні 2003 року чергової атестації за умовами праці робочих місць; наказу ЗАТ «Лукор» від 10.01.2007 № 9; наказу ЗАТ «Лукор» від 22.12.2008 № 459; трудову книжку серії НОМЕР_1 від 11.08.1992 (а.с. 15-50). 
За результатом розгляду заяви від 07.03.2025 ГУ ПФ України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 14.03.2025 № 092850021668 з підстав відсутності необхідного віку 50 років та пільгового стажу за Списком № 1 не менше 7 років 6 місяців (а.с. 22). Згідно розрахунку стажу страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 02 місяці 24 дні, пільговий стаж за Списком № 1 – 3 роки 9 місяців 3 дні. Так, до пільгового стажу за Списком № 1 зараховано період роботи позивача з 03.11.2003 по 04.08.2007 (а.с. 23).
Листом № 0900-0210-8/15179 від 18.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило позивачу копію рішення ГУ ПФ України в Житомирській області від 14.03.2025 № 092850021668 про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 21).
Вважаючи протиправним рішення відповідача № 092850021668 від 14.03.2025 щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу, а саме в переході на інший вид пенсії – пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 07.03.2025, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати ГУ ПФ України в Житомирській області зарахувати стаж роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008 у ПрАТ “Лукор” електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування шостого розряду (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу, служби з ремонту, профілактики і обслуговування електроустаткування виробництва хлорвінілу ТОВ “Карпатнафтохім” електротехнічного управління до пільгового стажу роботи за Списком № 1 та провести ОСОБА_1 з 07.03.2025 перерахунок пенсії та перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту “а” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами та нормами права:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені статтею 114 Закону № 1058-IV.
Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Так, частиною першою статті 26 Закону № № 1058-IV передбачено:
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
При цьому, статтею 12 вказаного вище Закону передбачено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Водночас статтю 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
“На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам”.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалою від 16.12.2020 Верховний Суд відкрив провадження у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20 та визначив такі ознаки типових справ:
- позивачі є особами, які після ухвалення 23.01.2020 Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) звернулись за призначенням пенсії згідно зі статтею 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки вказані норми із зазначеними змінами визнані неконституційними;
- відповідачами є один і той самий суб`єкт владних повноважень - територіальні органи Пенсійного фонду України, уповноважені на вирішення питання про призначення пенсії;
- спірні відносини стосуються набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах позивачами, що досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”;
- позивачами у цих справах заявлено аналогічні позовні вимоги (визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо призначення пенсії статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, в редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”.
Справа № 300/3707/25 відповідає ознакам типової справи, які визначені в ухвалі Верховного Суду від 16.12.2020. Як наслідок, суд вважає за необхідне врахувати висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, що ухвалені в зразковій справі № 360/3611/20, оскільки спірні відносини стосуються набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах позивачами, що досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”. 
В спірному випадку між сторонами фактично існує спір виключно щодо досягнення позивачем пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зменшенням віку пропорційно до визнаного пільгового стажу. Між сторонами немає спору щодо достатності у позивача загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, та атестації робочого місця за посадою, що дає право на пільгову пенсії за Списком № 1. 
З огляду на вказане, суд застосував такі норми права до спірних правовідносин, виходячи з висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, що ухвалені в зразковій справі № 360/3611/20.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 вказала:
“ 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах .
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України ).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV”.
Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України від 13.02.2024 № 010261471 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому станом на час звернення до пенсійного органу із заявою від 07.03.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, позивач досягла віку 49 років 8 місяців.
Страховий стаж позивача визнаний пенсійним органом 31 рік 02 місяці 24 дні, пільговий стаж за Списком № 1 – 3 роки 9 місяців 3 дні. Так, до пільгового стажу за Списком № 1 зараховано період роботи позивача з 03.11.2003 по 04.08.2007 (а.с. 23).
Позивач вважає, що їй безпідставно незараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 1 період роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008 у ПрАТ “Лукор” на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування шостого розряду (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу. Так, за умови зарахування такого періоду до пільгового стажу, стаж роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 становитиме 4 роки 3 місяці 12 дні, що буде не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та даватиме право позивачу на зниження пенсійного віку на 5 років 4 місяці з розрахунку 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Щодо незарахування до стажу роботи за Списком № 1 періоду роботи позивача з 05.08.2007 по 13.02.2008, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі № 559/484/17 та від 07.11.2019 у справі № 686/19477/16.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.08.1992, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач: з 01.02.2001 прийнята на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по п`ятому розряду мережевої дільниці № 3 (обслуговування цеху каустичної соди д/м, цеху двоокису кремнію аеросилу, цеху ОЦ і ПХ) ЗАТ «Лукор»; з 15.03.2002 переведена на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування по п`ятому розряду мережевої дільниці № 3 цеху електропостачання головного управління енергозабезпечення; з 01.05.2003 переведена на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду спеціалізованої дільниці з монтажу та ремонту високовольтного електроустаткування і комунікацій електротехнічного управління; з 01.10.2003 переведена на посаду оператора електронно-обчислювальних та обчислювальних машин електротехнічного управління; 03.11.2003 переведена на посаду електромонтера 5 розряду з ремонту та обслуговування електроустаткування (зайнятого на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу служби з ремонту, профілактики і обслуговування електроустаткування виробництва хлорвінілу електротехнічного управління; з 05.07.2006 переведена на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду (зайнятого на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу служби з ремонту, профілактики і обслуговування електроустаткування виробництва хлорвінілу ТОВ «Карпатнафтохім»; з 13.02.2008 звільнена по переводу в ТОВ «Карпатнафтохім» (а.с. 40-50).
Судом встановлено, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.03.2025 ГУ ПФ України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 14.03.2025 № 092850021668 з підстав відсутності необхідного віку 50 років та пільгового стажу за Списком №1 не менше 7 років 6 місяців (а.с. 22). Згідно розрахунку стажу страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 02 місяці 24 дні, пільговий стаж за Списком № 1 – 3 роки 9 місяців 3 дні. Так, до пільгового стажу за Списком № 1 зараховано період роботи позивача з 03.11.2003 по 04.08.2007. Водночас, спірне рішення від 14.03.2025 № 092850021668 не містить жодних аргументів щодо незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи ОСОБА_1 з 05.08.2007 по 13.02.2008 (а.с. 23).
Так, лише у відзиві від 20.07.2025 на позовну заяву ГУ ПФ України в Житомирській області зазначило, що до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008 у ПрАТ “Лукор” на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування шостого, оскільки відсутня інформація про черговість проведення атестації робочих місць.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (надалі – Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Суд зазначає, що посада електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування (зайнятого на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу, віднесена до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах”.
19.02.2024 Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняла рішення за № 1 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, розділу VІІІ, позиції 8А.1, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, з 03.11.2003 по 30.04.2005 та 2 роки 3 місяці 4 дні (за фактично відпрацьований період в особливо шкідливих умовах праці з 01.05.2005 по 13.02.2008) – електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (зайнятим на ремонті, профілактиці, обслуговуванні) цеху з виробництва хлорвінілу, що дає право на зарахування стажу в пільговому обчисленні (а.с. 24-26).
Що стосується зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву доводів про відсутність інформація про черговість проведення атестації робочих місць, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
За приписами пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Водночас, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 в справі № 520/15025/16-вказала на таке:
“...Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
49. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць…
54. Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту “б” статті 13 Закону № 1788-XII - “за результатами атестації робочих місць” як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
55. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
56. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України” зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
57. Проте Верховний Суд України при ухваленні постанов від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 і 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15 віддав перевагу найменш сприятливому для позивачів тлумаченню законодавства України.
58. Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту “б” статті 13 Закону № 1788-XII.
Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
59. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
60. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник…”
В спірному випадку в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 містяться копії: наказу ЗАТ «Лукор» від 07.02.2001 № 6 про дійсність результатів атестації робочих місць для підтвердження пільгового стажу по Списку № 1 та № 2, проведеної за наказами по ВАТ «Оріана» в усіх підрозділах, які ввійшли в структурі ЗАТ «Лукор», рахувати дійсними для працівників ЗАТ «Лукор» (а.с. 32); наказу ЗАТ «Лукор» від 26.12.2003 № 593 затверджено Перелік робочих місць, робіт, професій і посад працівників електротехнічного управління, яким підтверджено пенсію на пільгових умовах (а.с. 33); висновку № 2777 від 16.01.2007 експертизи якості проведеної у грудні 2003 року чергової атестації за умовами праці робочих місць Електротехнічного управління ЗАТ «Лукор» (а.с. 34-36); наказу ЗАТ «Лукор» від 10.01.2007 № 9 «Про атестацію робочих місць» (а.с. 37-38); наказу ЗАТ «Лукор» від 22.12.2008 № 459 «Про затвердження результатів атестації робочих місць (а.с. 39).

Щодо прострочення терміну чергової атестації робочого місця, зокрема за період з 05.08.2007 по 13.02.2008, то за вказаного вище висновку Великої Палати Верховного суду, такі дії чи бездіяльність власника підприємства чи уповноваженого ним органу не можуть позбавити позивача конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, оскільки контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, і в цьому випадку саме Держава несе негативні наслідки таких дій.
З огляду на викладене, суд вважає протиправним висновки ГУ ПФ України в Житомирській області щодо підстав незарахування до пільгового стажу за Списком № 1, що дає право на пенсію за віком, періоду роботи позивача з 05.08.2007 по 13.02.2008.
Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 за Списком № 1 становив 4 роки 3 місяці 12 днів, а страховий стаж – понад 31 рік, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 зі зменшенням пенсійного віку на 5 років 4 місяці.
Водночас, позивач також оспорює висновок відповідача щодо недосягнення нею пенсійного віку, що дає право на вихід на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, який зроблено відповідачем з огляду на розрахунок такого віку із зниженням пенсійного віку на 5 років 4 місяці, з первинної величини - 60 років, замість 55 років.
Згідно з абзацом 2 пунктів “а” та “б” частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, в редакції до змін внесених Законом від 02.03.2015 № 213-VIII, працівникам, які мають не менше половини стажу на стажу на роботах: із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (тобто Список № 1), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам; із шкідливими і важкими умовами праці (тобто Список № 2), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Передбачений статтею 12 Закону Закону № 1788-XII пенсійний вік для жінок становить 55 років.
Вищевказане підтверджує право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку на 5 років 4 місяці, з розрахунку 1 рік 4 місяці за кожен із 4 років пільгового стажу від пенсійного віку – 55 років. Тобто позивач набула право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 в 49 років 8 місяців (55 років – 5 років 4 місяці).
Отже, суд висновує, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком, є протиправною.
З огляду на викладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФ України в Житомирській області № 092850021668 від 14.03.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах потрібно скасувати як протиправне, оскільки прийняте без відповідної правої підстави.
Щодо дати, з якої ОСОБА_1 має бути призначена пенсію за віком на пільгових умовах, то суд вказує на таке.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
В спірному випадку із заявою про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу 07.03.2025, а тому пенсія має бути призначена позивачу з дня подання такої заяви, тобто з 07.03.2025.
Так, абзацом четвертим пункту 1.8 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
З огляду на зміст положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень територіального органу Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсії особі за її заявою.
В спірному випадку судом зроблено висновок про те, що відповідач необґрунтовано та без відповідної підстави прийняв рішення № 092850021668 від 14.03.2025, наслідком чого є його скасування.
Водночас суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 від 07.03.2025, орган пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в розумінні Порядок № 22-1, та прийняв остаточне рішення, є ГУ ПФ України в Житомирській області.
Отже, саме ГУ ПФ України в Житомирській області, яке розглядало заяву позивача та прийняло протиправне рішення про відмову в призначенні пенсії, є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру для відновлення порушеного права позивача за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.
Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Підсумовуючи, суд вважає, що з метою ефективного захисту права позивача на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, та забезпечення реальної гарантії щодо дії верховенства права в спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Житомирській області належить задовольнити частково: визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Житомирській області № 092850021668 від 14.03.2025 про відмову в переведенні позивача на пенсію за віком на пільгових умовах та зобов`язати ГУ ПФ України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 07.03.2025, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення щодо переведення ОСОБА_1 з 07.03.2025 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008.

Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 03.06.2025 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 14).
З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи, що спір виник внаслідок протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн. (605,60+ (605,60/2)= 908,40 грн.).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 092850021668 від 14.03.2025 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ – 13559341, вулиця О.Ольжича, 7, місто Житомир, Житомирська області, 10003) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) від 07.03.2025, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення щодо переведення ОСОБА_1 з 07.03.2025 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 05.08.2007 по 13.02.2008.
Відмовити в задоволенні решти позову.
Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ – 13559341, вулиця О.Ольжича, 7, місто Житомир, Житомирська області, 10003) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя  /підпис/  Боршовський Т.І.