ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2000/26 Справа № 173/2070/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кожевник О. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваль Олена Вікторівна, на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року в цивільній справі номер 173/2070/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Верхньодніпровська районна державна адміністрація, Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Верхньодніпровська районна державна адміністрація, Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив суд встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей.
Заява обґрунтована тим, що з 2005 року він проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
При реєстрації народження дітей, запис про батька був зроблений зі слів їх матері ОСОБА_2 , тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, так в свідоцтві про народження батьком було записано ОСОБА_7 . В дійсності біологічним батьком всіх дітей є ОСОБА_1 . Факт його батьківства підтверджує ОСОБА_2 , яка не заперечує встановлення ОСОБА_1 факту батьківства.
25.08.2025 року для подання суду ОСОБА_1 звернувся до клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «МАМА ПАПА» для проведення молекулярно-генетичного дослідження для встановлення його батьківства. Згідно з висновком молекулярно-генетичного дослідження №49639 від 25.08.2025 року ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%; ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%
Згідно з висновком молекулярно-генетичного дослідження №50024 від 12.09.2025 року ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,9999993%; ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%.
На даний час ОСОБА_1 вирішив встановити факт свого батьківства щодо неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для подальшого створення найкращих умов, достатніх та необхідних для розвитку малолітніх дітей, створити сприятливі умови для отримання ними гарної освіти, виховати їх згідно з сучасними програмами та технологіями, забезпечити всіх необхідним.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 , представник заявника, адвокат Коваль Олена Вікторівна, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради, головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Верхньодніпровська районна державна адміністрація, Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства - залишено без розгляду.
Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваль О.В., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2025 року та направити справу для розгляду в суд першої інстанції.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.
Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.
З урахуванням, що мати дітей ОСОБА_2 не заперечує факт, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом не були встановлені обставини, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо визначення батьківства ОСОБА_1 їх спільних дітей. Фактично у даному випадку спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній. 
Заявник ОСОБА_1 надав суду належні та допустимі докази на підтвердження відсутності наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав заінтересованої особою ОСОБА_2 , щодо встановлення факту батьківства.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Коваль О.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.
У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 203, 205, 206).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у серпні 2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Верхівцевської міської ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Верхньодніпровська районна державна адміністрація, Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив суд встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей.
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року в межах доводив та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. 
За приписами ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 та абз. 2 п. 7 Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).
Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.
Якщо батько дитини помер і дитина народилася у незареєстрованому шлюбі, встановлення факту визнання батьківства або факту батьківства проводиться у порядку окремого провадження. Якщо імовірний батько дитини живий, то встановлення батьківства розглядається у позовному провадженні.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18, №361/2653/15-ц від 15 квітня 2021 року.
Отже, виходячи зі змісту вищезазначених норм Сімейного кодексу України справи про встановлення факту батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.
Відповідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Судом встановлено, що у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт того, що він є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної Реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей.
Звертаючись із даною заявою про встановлення факту батьківства, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення цього юридичного факту має для нього юридичне значення, зокрема, для подальшого створення найкращих умов, достатніх та необхідних для розвитку малолітніх дітей, створити сприятливі умови для отримання ними гарної освіти, виховати їх згідно сучасних програм та технологій, забезпечити всіх необхідним.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження можливе виключно у випадку смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини або ж запис про батька дитини у Книзі реєстрацій народжень внесено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Натомість, у справі, що розглядається, з заявою про встановлення факту батьківства звернулась особа, яка вважає себе батьком дитини, що не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Суд першої інстанції, зазначаючи про наявність спору про право, керувався тим, що з моменту встановлення батьківства заявника щодо чотирьох малолітніх дітей, останній набуває комплекс прав, як батько дітей, які регламентовані Розділом ІІІ Сімейного кодексу України.
Апеляційний суд погоджується з наведеним та вважає, що встановлення батьківства в даному випадку підлягає розгляду в порядку позовного провадження, в якому, зокрема, необхідно перевірити, чи впливатиме така вимога на права та обов`язки заінтересованих осіб, з врахуванням інтересів дітей, оскільки сам заявник у поданій заяві вказував, що встановлення факту батьківства необхідне йому для здійснення належного виховання дітей.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства без розгляду, тому що із заяви про встановлення факту батьківства, вбачається спір про право, який має вирішуватися не за нормами окремого провадження, а в позовному провадженні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Апеляційний суд у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коваль Олена Вікторівна, залишити без задоволення, ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: 

Повне судове рішення складено 19 січня 2026 року.

Суддя: