КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 367/11415/24
провадження № 22-ц/824/13053/2025

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр №3247, про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2025 року в складі судді Одарюка М. П.,
встановив:

04.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа: Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр № 3247, про визнання права власності на майно.
Посилалась на ті підстави, що 23 лютого 2021 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про надання фінансового лізингу №MR69A!00000747, відповідно до п. 2.2. якого відповідач передав, а позивач прийняв у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме легковий автомобіль моделі: Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 . 
10 серпня 2024 року між АТ КБ «ПриватБанк» (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу предмету лізингу. 
Відповідно до пункту 1.1. цього договору, у зв`язку із повним розрахунком між покупцем та продавцем лізингу (автомобіль Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013) шляхом виплати покупцем усієї вартості предмету лізингу за договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар (автомобіль Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013), а покупець зобов`язується прийняти його на умовах, визначених цим договором. 
Згідно п. 2.3 договору купівлі-продажу предмету лізингу покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього договору здійснити перереєстрацію товару на своє ім`я. 
Також 10 серпня 2024 року складено акт приймання-передачі транспортного засобу марки Volkswagen Golf, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013. 
На підставі зазначено акту приймання-передачі транспортного засобу та наданої 10.08.2024 відповідачем довіреності, 21.08.2024 вона звернулась до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру № 3247(ТСЦ МВС України 3247) з відповідним пакетом документів для здійснення перереєстрації транспортного засобу на неї. 
Під час здійснення перереєстрації транспортного засобу їй було відмовлено в знятті з обліку транспортного засобу у зв`язку з тим, що станом на 21.08.2024 відповідач внесений до Єдиного реєстру боржників на підставі більш ніж 314 виконавчих проваджень.
Таким чином, вказаний автомобіль перебуває у користуванні і володінні позивача, оскільки був переданий йому за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатися цим майном, незважаючи на виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, вона не може через реєстрацію цього майна за лізингодавцем - АТ КБ «ПриватБанк». 
Оскільки вона не має можливості оформити на себе документи на право власності на вище вказаний транспортний засіб, чим порушено її конституційні права та законні інтереси, оскільки вона повністю виконала умови договору фінансового лізингу, просила суд визнати за нею право власності на транспортний засіб марки Volkswagen Golf, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2025 року в задоволенні вказаного позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб марки Volkswagen Golf, VIN номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, перебуває в користуванні та володінні позивача, відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не заперечується право власності позивача на вказаний транспортний засіб, останнє вчинило усі необхідні дії для перереєстрації транспортного засобу за позивачем.
При цьому саме Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях територіального сервісного центру №3247, на який покладено державою обов`язок проводити лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, порушено право позивача. У разі незгоди з діями посадових осіб (працівників) сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду. 
12.06.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що будь-які реєстраційній дії з транспортним засобом, у тому числі державна перереєстрація на нового власника проводиться уповноваженими особами сервісного центру МВС тільки після проведення перевірки наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу - п. 15  Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 ( далі - Порядок №1388).
З огляду на наявність в Єдиному реєстрі боржників відомостей щодо власника майна АТ КБ "ПРиватБанк", як боржника у більш ніж 314 виконавчих проваджень, у третьої особи, в силу приписів п. 15 Порядку №1388, не було правових підстав для проведення перереєстрації транспортного засобу на позивача.
Оскільки власником майна на даний час залишається АТ КБ "ПриватБанк", позов заявлено саме до вказаного відповідача. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д. В. просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізінгоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №MR69A!00000747.
За умовами вказаного договору, лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб/транспортні засоби і надити лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування ( п. 2.1).
Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в ст. 14 п. 14.1 цього договору, додатку 1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умов цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умовами договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством України) (п.2.2).
Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю не повертається ( п.2.4).
Предметом зазначеного договору, згідно Додатку №1 до договору фінансового лізингу (специфікації), є транспортний засіб, а саме автомобіль марки Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , ціна якого визначена в сумі 320 000 грн. 
Відповідно до п. 10.3 договору право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою лізингодавця Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами договору фінансового лізингу. 
Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , сторони засвідчили, що всі зобов`язання сторін відповідно до договору № MR69A!00000747 було належним чином виконано, претензій стосовно договору та зобов`язань за ним сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором. Предмет лізингу автомобіль Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу.
10 серпня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» видано наказ № MR69A!00000747 про проведення перереєстрації транспортного засобу марки Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , зняття зазначеного автомобілю з балансу банку для подальшої перереєстрації на ОСОБА_1 та доручено здійснити перереєстрацію.
Відповідно до витягу про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 21.08.2024, на автомобіль марки Volkswagen Golf, 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 існують відомості про обтяження вказаного майна - заборона відчуження.
Територіальний сервісний центр №3247 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 щодо відмови у перереєстрації транспортного засобу, придбаного на підставі договору лізингу з АТ ПАТ "КБ "ПриватБанк", листом від 21.08.2024 №31/33/3247-ч-43/п повідомило про те, що в Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України наявна інформація про АТ КБ «ПриватБанк», як боржника у понад 314 виконавчих проваджень. За наявності відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників, у адміністратора сервісного центру МВС відсутні підстави для проведення перереєстрації такого транспортного засобу. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.
У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.
Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов`язковою, виходячи з нормативного регулювання (ч. 4 ст. 334 ЦК України).
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20, як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.
Правовий аналіз вказаних вище норм права свідчить про те, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття права власності на нього.
Судом встановлено, що лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 10.08.2024.
З огляду на викладене, виходячи з умов укладеного договору та відповідно до приписів частини першої статті 334 ЦК України, до набувача (позивача) перейшло право власності на рухоме майно (транспортний засіб). 
Здійснення державної перереєстрації права власності на транспортні засоби умовами договору не передбачено.
Відповідно до положень ч.1 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України ( ч. 4 ст. 34 цього Закону).
У разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб ( ч. 5 ст. 34 цього Закону).
Пунктом 8 Порядку № 1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу. 
Пунктом 27 Порядку №1388 передбачено, що транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу.
Відповідно до п. 15 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).
У разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється.
Таким чином, виходячи з положень Порядку № 1388, наявність відомостей про власника транспортного засобу в Єдиному реєстрі боржників повинна була здійснювати саме щодо особи позивача, а не АТ КБ "ПриватБанк". 
Зазначення у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу власником транспортних засобів АТ КБ "ПриватБанк" не свідчить про те, що останнє є фактичним власником таких засобів, адже свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника (на момент видачі свідоцтва), проте як самостійний документ право власності в особи не породжує.
У силу приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" не є особою, яка не визнає або оспорює право власності позивача на транспортний засіб, а тому правомірно відмовив в задоволенні позову щодо вказаного відповідача. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін. 
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 07.01.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук