ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2026 р. справа № 300/3996/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправною та зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Підгайна Віта Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання в розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 , з урахуванням проведених виплат в розмірі 6802,26 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
24.06.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що позивачу проведено виплату допомоги на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 у розмірі 6802,26 грн., оскільки ОСОБА_2 проживала в Калуському геріатричному центрі Калуської міської ради Івано-Франківської області та отримувала 25% призначеної пенсії (13604,50 * 25%=3401,13 грн.). Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 , в листопаді 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про отримання допомоги на поховання її матері, пенсіонерки, ОСОБА_2 , яка проживала в Калуському геріатричному центрі Калуської міської ради Івано-Франківської області на повному державному утриманні та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі двомісячної пенсії, яку отримувала пенсіонерка на момент смерті.
Однак, на думку позивача відповідачем виплачено таку допомогу у меншому розмірі, ніж передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" . 
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувало допомогу Позивачці в сумі 6802 (шість тисяч вісімсот дві) гривні 26 коп. Розрахунок допомоги на поховання проведений від суми 3401,13 грн., що відповідає 25 відсоткам пенсії померлої у листопаді 2025 року, а не фактичному розміру пенсії. 
З даним рішенням відповідача позивачка не погодилась та для вирішення питання звернулась із заявою до Представника Уповноваженого Верховоної Ради України з прав людини, який в свою чергу повідомив позивачку про відкриття провадження Уповноваженого. 
Представником Уповноваженого з метою вирішення питання про нарахування та виплату позивачці допомоги на поховання в повному обсязі скеровано запити до Міністерства соціальної політики, яке в свою чергу листом від 12.03.2025 року звернулося до Пенсійного фонду України з метою перегляду підходів застосування норм статті 53 Закону стосовно виплати допомоги на поховання пенсіонера, який на момент смерті перебував на повному державному утриманні, в розмірі двомісячної призначеної пенсії.
28.03.2025 року Пенсійним фондом України було надано відповідь Уповноваженому з приводу порушеного питання. З листа вбачається, що померла ОСОБА_2 перебувала на повному державному утриманні у Калуському геріатричному центрі Калуської міської ради по день смерті. Пенсія ОСОБА_2 виплачувалась в розмірі 25 відсотків призначеної пенсії. Відповідно до довідки Калуського геріатричного центру Калуської міської ради поховання центром не здійснювалось. Таким чином, відповідачем у листопаді 2023 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви, виплачено допомогу на поховання ОСОБА_2 , обчислену відповідно до чинного законодавства в розмірі 6802 (шість тисяч вісімсот дві) гривні 26 коп. – двомісячний розмір пенсії, яку отримувала пенсіонерка у місяці смерті. 
19.05.2025 року представником Уповноваженого було надано відповідь ОСОБА_1 , де зазначено які були здійснені заходи для вирішення питання отримання допомоги на поховання в повному обсязі та роз`яснено про можливості оскарження дій відповідача.
Оскільки Позивачка здійснювала самостійно поховання своєї матері, вважає, що такими діями Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області порушило принцип належного урядування та допустив невірне тлумачення законодавства, яке регулює дане питання, оскільки під розміром пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, слід розуміти повний загальний розмір пенсії, який був призначений органом пенсійного забезпечення особі у зв`язку з досягненням нею передбаченого законом пенсійного віку. 
При цьому, факт перерахування за особистою заявою пенсіонера частини пенсії до установи (закладу), де він перебуває на повному державному утриманні, не є зміною розміру отримуваної пенсії, а є лише використанням частини пенсійної виплати на користь закладу, у якому він перебуває. Таким чином, не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 1058 у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Згідно зі статтею 53 Закону № 1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).
Звернення за допомогою на поховання регламентовано нормами розділу V Порядку № 22-1.
Відповідно до п. 5.1 Порядку № 22-1 особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Згідно з п. 5.2 Порядку № 22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою).
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 , яка проживала в Калуському геріатричному центрі Калуської міської ради Івано-Франківської області, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем пенсія ОСОБА_2 становить 13604,50 грн. Однак, у зв`язку з тим що вона перебувала на повному державному утриманні та проживала в Калуському геріатричному центрі Калуської міської ради Івано-Франківської області, фактично їй виплачувалось 25% пенсії.
Посилаючись на даний факт, відповідач вважає, що виплата допомоги на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 у розмірі 6802,26 грн. здійснена відповідно до т. 53 Закону України №1058-ІV.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка здійснювала самостійно поховання своєї матері, такими діями Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області порушило принцип належного урядування та допустив невірне тлумачення законодавства, яке регулює дане питання, оскільки під розміром пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, слід розуміти повний загальний розмір пенсії, який був призначений органом пенсійного забезпечення особі у зв`язку з досягненням нею передбаченого законом пенсійного віку. 
При цьому, факт перерахування за особистою заявою пенсіонера частини пенсії до установи (закладу), де він перебуває на повному державному утриманні, не є зміною розміру отримуваної пенсії, а є лише використанням частини пенсійної виплати на користь закладу, у якому він перебуває. Таким чином, на думку позивача, відповідач помилково ототожнив розмір отримуваної пенсії із розміром фактично виплачених сум пенсії.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 ; 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання в розмірі двомісячної пенсії померлої ОСОБА_2 , з урахуванням проведених виплат в розмірі 6802,26 грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Шумей М.В.