Справа № 214/5250/22
2/214/382/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05 лютого 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ткаченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Фастовець Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у загальному позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спадковим, поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та в редакції уточненого позову від 30.06.2023 (том1 а.с. 42-46) просить суд: визнати спадковим майном від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що підлягає розподілу між спадкоємцями в рівних частках, а саме: 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 в кооперативі «Мирний» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, буд.12; 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 ; та просить суд розподілити спадкове майно, а саме: 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ним та ОСОБА_2 , кожним окремо, право власності по 1/8 її частині; 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши за ним та ОСОБА_2 , кожним окремо, право власності по 1/8 її частині; 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , визнавши за ним та ОСОБА_2 , кожним окремо, право власності по 1/4 його частині; визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_1 в кооперативі «Мирний» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бикова, буд.12, а за ОСОБА_2 – право власності на автомобіль марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки ВАЗ 2125, р/н НОМЕР_3 . В обґрунтування вимог позивачем зазначено про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_4 , після смерті якого йому та відповідачці ОСОБА_2 було видано свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частки кожному автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_3 та грошових коштів, що обліковувались в АТ «ПУМБ» на рахунку умовного зберігання, який відкрито з метою оплати акцій ПрАТ «Центральний ГЗК» в межах обов`язкового продажу акцій міноритарними акціонерами, що належали за життя ОСОБА_4 . Разом з тим, до спадкової маси включено не все майно, що належали за життя ОСОБА_4 , ураховуючи факт укладення між ним та ОСОБА_2 шлюбу 27 січня 1979 року . Так, квартира АДРЕСА_4 була приватизована 22 листопада 1996 року відповідно до свідоцтва власниками квартири по частці кожному, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2002 року він, ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_2 придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , а на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.01.2012 ОСОБА_2 придбала житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Указане нерухоме майно було придбано ОСОБА_2 у період шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_4 , а отже половина придбаної неї нерухомості є спадковою масою. Постановою нотаріуса від 26 січня 2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва пор право на спадщину на решту спадкового майна у зв`язку із наявністю спору між спадкоємцями щодо встановленого законом порядку оформлення спадщини на спадкове майно. Тому наполягає на задоволенні вимог.
Ухвалою суду від 30 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду.
Ухвалою суду від 05 березня 2024 позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору.
Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України повернуто позовну заяву ОСОБА_1 про визнання майна спадковим, поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року скасовано ухвалу суду від 09 квітня 2024 року справу повернуто для продовження розгляду.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача адвокат Вязанкіна Н.П. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених у тексті позовної заяви.
Представник відповідача адвокат Сліпченко О.А. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідачки відсутності, вимоги позову не визнає.
Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_4 з 27 січня 1979 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (том 1 а.с. 80 зворот), від якого мають двох дітей відповідача ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 (том 1 а.с. 81).
У період шлюбу з ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 1997 року, ОСОБА_2 придбала трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в КП «Криворізьке районне БТІ» за відповідачкою (том 1 а.с. 70 – копія договору).
На підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2002 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівній частці кожний однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ними в КП «Криворізьке районне БТІ» (том 1 а.с. 12 – копія договору).
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із земельними ділянками від 28 січня 2012 року, ОСОБА_2 придбала житловий будинок з господарськими будівлями під номером АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстровано за відповідачкою в КП «Криворізьке районне БТІ» за відповідачкою (том 1 а.с. 71-73 – копія витягу, договору).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (том 1 а.с. 13 – копія свідоцтва). 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статей 1261-1265 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Згідно наданої до суду копії спадкової справи № 446/2018, заведеної державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 16 жовтня 2018 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_1 (том 1 а.с. 134).
Крім того, 11 січня 2019 року до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_3 із заявою про відмову від належної йому частки у спадщині за законом після смерті батька на користь дружини померлого ОСОБА_2 (том 1 а.с. 135).
Крім того, 25 січня 2019 року до нотаріуса звернувся батько померлого ОСОБА_5 із заявою про відмову від належної йому частки у спадщині за законом після смерті сина на користь сина померлого ОСОБА_1 (том 1 а.с. 136).
Крім того, 18 березня 2019 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась дружина померлого ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину на підставі статті 1268 ЦПК України (том 1 а.с. 159т – копія заяви).
Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори видано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку кожному на легковий автомобіль марки ВАЗ 2115 тип ТЗ загальний бежевий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 та на частку кожному на грошові кошти в розмірі 7 780,00 грн., що обліковуються в АТ «ПУМБ» на рахунку умовного зберігання, який відкрито з метою оплати акцій ПрАТ «Центральний ГЗК» в межах процедури обов`язкового продажу акцій міноритарними акціонерами та належали померлому згідно довідки КНО-07.8.3/542 виданої 14 лютого 2019 року АТ «ПУМБ» (том 1 а.с. 160 зворот, 162 – копії свідоцтв).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 січня 2023 року, Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька , оскільки між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 виник спір щодо встановленого законом порядку оформлення спадщини на спадкове майно (том 1 а.с. 164).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Даний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), а також застосований Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2024 року по справі №478/1133/23.
Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17 (провадження № 61-17462св21)).
Даний висновок знайшов своє підтвердження у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23, в якій Верховний Суд дійшов до висновку, що якщо майно придбане подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком у період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 1-3 статті 372 ЦК України).
Пунктом 12 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя.
Відповідно до частини третьої статті 46 -1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Згідно частини першої, четвертої статті 71 ЗУ «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.
Так, судом установлено та підтверджується письмовими доказами, що 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; а також квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; та житловий будинок з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 із земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: АДРЕСА_3 , придбані ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_4 , а отже вони являються об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , частки у якій є рівними.
Згідно частин другої, третьої статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.
З урахуванням відмови від належної частки у спадщині спадкоємців першої черги: сина спадкодавця на користь дружини ОСОБА_2 та батька спадкодавця на користь сина ОСОБА_1 , частки позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 є рівними, а отже підлягає розподілу між ними у рівних частках спадкове майно: 
- 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 – по 1/8 частці за кожним; 
- 1/2 частка квартира за адресою: АДРЕСА_1 – по 1/4 частки за кожним; 
- 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 із земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: АДРЕСА_3 – по 1/4 частки за кожним.
Стосовно вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю його батьків гаражу в кооперативі «Мирний» по вул. Володимира Зінченка (колишня Бикова), 1, та автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , то стороною позивача не надано і судом не встановлено факт придбання подружжям в період шлюбу вказаного майна (том 1 а.с. 213), яке з цих же підстав не може бути визнано спадковою масою та розподілено між спадкоємцями. 
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Тому підлягає відшкодуванню позивачу судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання майна спадковим, поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно – частково.
Визнати нерухоме майно, а саме 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; та житловий будинок з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 із земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: АДРЕСА_3 - об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за кожним окремо, на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за кожним окремо, на 1/4 частку:
- квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- житлового будинку з господарськими будівлями кадастровий номер 1221882000040010111 та земельною ділянкою кадастровий номер 1221882000040010110 за адресою: АДРЕСА_3 .
Відмовити у задоволенні іншої частини вимог. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 4 492 (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відомості про сторін:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 05 лютого 2026 р.

Суддя        А.В. Ткаченко