Справа № 127/8782/25
Провадження № 22-ц/801/115/2026
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року	Справа № 127/8782/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Медончак Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Жмудя О. О. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У березні 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 03 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 126925 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Відповідно до п. 2.2.1 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 9 334 грн та надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 7 000,50 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2 333,50 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. 
Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 2 333,50 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. 
Відразу після вчинених дій відповідача, 03 січня 2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_2 , що свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 
Виходячи з вказаного, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується Довідкою №2 від 11 листопада 2024 року, яка підписана ТОВ «ФК «Кредіплюс» в особі директора за допомогою сервісу «Вчасно».
Відповідно до п 2.6 індивідуальної частини Загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 03 січня 2024 року (дата надання кредиту) по 13 березня 2024 року.
Відповідно до п 2.6 індивідуальної частини Загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 03 січня 2024 року (дата надання кредиту) по 13 березня 2024 року.
У разі систематичного виконання зобов`язань Позичальником, йому нараховується Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту, який складає 1,00 гривень. 
Згідно з умовами п. 2.4. індивідуальної частини, якщо Позичальник не виконує зобов`язання за Договором, то до нього застосовується Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень.
Відповідач, під час укладення договору ознайомився з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту. Жодних заперечень щодо уточнення чи зміни викладення умов Договору відповідачем не здійснювалось, зокрема він погодився, що зміст договору ніяким чином не порушує його законних прав та інтересів, про що свідчить його електронний підпис.
Відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним.
У подальшому всупереч умов договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі – 9 192,09 грн, з яких 6 476,51 грн – заборгованість по кредиту, 2 415,58 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом, 300 грн – комісія за кредитним договором.
12 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивач уклали Договір факторингу № 12072024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 126925 від 03 січня 2024 року.
Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Ейс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 126925 від 03 січня 2024 року у розмірі 9 192,09 грн, з яких 6 476,51 грн – заборгованість по кредиту, 2 415,58 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом, 300 грн – комісія за кредитним договором, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2025 року позов було задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 126925 від 03 січня 2024 року в сумі 8 892,09 грн, з яких 6 476,51 грн – заборгованість по кредиту, 2 415,58 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також судові витрати за сплати судового збору у розмірі 2 343,18 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 6 771,10 грн
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачу були надані кредитні кошти, якими він користувався, однак, допустив неналежне виконання своїх обов`язків, порушив умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, а тому вимоги позову в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню. 
Водночас місцевий суд зазначив, що з огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. В договорі встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, адвокат Медончак М. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 листопада 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі зазначено, що суд залишив поза увагою п. 2.1 Договору про споживчий кредит №126925 (індивідуальна частина) від 03 січня 2024 року, де чітко вказано, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором на строк визначений п. 2.6. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1 Договору.
Проте позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів.
Натомість позивач надав довідку ТОВ «ФК «Контрактовий дім».
З розділу VІІ «Реквізити Сторін» Договору споживчого кредиту №126925 (індивідуальна частина) від 03 січня 2024 року (а. с. 28-31) вбачаються банківські реквізити Кредитодавця, зокрема п/р у форматі IBAN НОМЕР_3 , в банку – АТ КБ «Приватбанк». 
Жодним чином в Договорі №126925 не вказано, що має бути здійснено перерахування коштів з ТОВ «ФК «Контрактовий дім». 
За заявою представника відповідача судом було витребувано інформацію у банку щодо переказу кредитних коштів.
Як видно із відповіді АТ КБ «Приватбанк»: платіжної інструкції не надали, натомість надали роздруківку з карткового рахунку ОСОБА_2 (взагалі не сторона по справі) і банківську виписку по рахунку НОМЕР_3 (рахунок зазначений в Договорі № НОМЕР_4 ). Із наданої виписки жодним чином не вбачається перерахування коштів на ОСОБА_1 чи на картку, заявлену в позовній заяві.
При прийнятті рішення суд взяв до уваги довідку №2 від 11 листопада 2024 року (а. с. 51-52), яка підписана за допомогою сервісу ВЧАСНО станом на 13 листопада 2024 року. Так, нібито згідно із Договором від 14 грудня 2022 №1412/22-1 ТОВ «ФК «Кредіплюс» доручив ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснити платіж на картку. Проте жодним чином ані в Договорі №126925, ані в його публічній частині (а. с. 32-37) не передбачено таке доручення саме ТОВ «ФК «Контрактовий дім».
Таким чином порушується «ланцюжок» перерахування коштів від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до відповідача по справі. 
У справі відсутні доказів перерахування коштів ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на рахунок відповідача. 
Як видно із відповіді АБ «Укргазбанк» (а. с. 82) від 07 квітня 2025 року, платіж на рахунок відповідача був здійснений за допомогою платіжної системи р2р, яка є платіжною системою між фізичними особами, а не між юридичними особами. 
Крім того у вказаній відповіді зовсім не вбачається, що юридична особа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснила перерахування коштів.
Отже, у зв`язку з тим, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» не здійснив перерахування коштів і це підтверджується матеріалами справи, тому підстав для стягнення таких коштів немає.
Окрім того позивач не надав доказів переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором.
Відповідно до Договору факторингу №12072024 від 12 липня 2024 року (а. с. 60- 63) пункт 1.1 визначив, що на умовах, встановлених цим Договором, Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошові вимоги (Прави Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками (Портфель заборгованості). 
Пунктом 6.1 Договору Факторингу №12072024 визначена сума Портфеля заборгованості в розмірі 8 488 006,56 грн. 
Платіжна інструкція №3103 від 12 липня 2024 року (а. с. 11) на суму 414 670,12 грн на виконання п. 7.1 Договору факторингу. 
Наданий реєстр (а. с. 64) до Договору факторингу надано позивачем пустим, а сформований акт приймання – передачі (а. с. 68) реєстру боржників від 12 липня 2024 року визначений на загальну суму 8 488 006,56 грн і чи входить сюди борг за Договором №126925 по ОСОБА_1 визначити неможливо. 
Сформований витяг з реєстру боржників (а. с. 67) підписаний вже станом на 21 лютого 2025 року, хоча Договір факторингу діє 31 грудня 2024 року (п. 13.1 Договору). 
Пункт 8.3.1 Договору факторингу (а. с. 60-63) визначає, що Клієнт зобов`язаний в день оплати за придбання (відступлення) Прав Вимоги відповідно до п.п 7.1, 7.2 цього Договору підготувати і передати Фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) Реєстр Боржників за формою, встановленою в Додатку №1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників, які обов`язково повинні міститись в Реєстрі Боржників. 
Витяг (а. с. 67), що містить про нібито передання боргу по Договору №126925, але дійсно він підписаний 21 лютого 2025 року (зворот а. с. 67), а договір факторингу діє до 31 грудня 2024 року згідно п. 13.1 (а. с. 63), хоча в п. 8.3.2 Договору факторингу №12072024 від 12 липня 2024 року (а. с. 62) визначено, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання Фактором електронної форми Реєстру боржників Фактор формує та надає Клієнту для підписання Акт приймання – передачі Реєстру Боржників (додаток №2). Протягом 3 (трьох) робочих днів, з моменту отримання Клієнтом Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, уповноважений представник Клієнта підписує вказаний Акт, скріплює печаткою та передає підписаний примірник Акту Фактору. 
Тобто, достеменно не встановлено чи передано борг за Договором №126925 за вказаним Договором факторингу.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Фактичні обставини, встановлені судом
03 січня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №126925.
2.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.2.6. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору (далі – кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
2.2. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі. Типом кредиту є кредит. 
2.2.1. Сума (загальний розмір) кредиту становить 9334.00 грн. (дев`ять тисяч триста тридцять чотири грн. 00 коп.) надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 7000.50 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 2333.50 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
2.3 Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 460,00 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. 
2.4. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. 
2.5. Комісія за надання кредиту складає 2 333,50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. 
2.6. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 03.01.2024 р. (дата надання кредиту) по 13.03.2024 р. 
2.6.1. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом: 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів. 
2.7. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 7824.65 грн. (сім тисяч вісімсот двадцять чотири грн. шістдесят п`ять коп.). 
2.8. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 129 516,22% річних. 
2.9.1. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає 17158.65 грн. (сімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім грн. шістдесят п`ять коп.). 
2.9.2. Всі вказані розрахункові величини, в пунктах 2.8. та 2.9.1, за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.2.6 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені пунктах 2.8. та 2.9.1. показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
3.1. Договір про споживчий кредит, який складається з публічної та індивідуальної частини, а також графіку(ів) платежів набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі Сторонами індивідуальної частини і діє до повного виконання Позичальником зобов`язань по цьому Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.2.6 Договору.
4.1. У випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору,
Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати, передавати свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди Позичальника.
Як слідує зі змісту договору, він підписаний ОСОБА_1 електронним ідентифікатором с51bd89c 03 січня 2024 року о 12 год 36 год 47 сек (а. с. 28-31).
На а. с. 32-37, 38-39 знаходиться публічна частина договору, паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами.
На а. с. 40-50 Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Кредіплюс».
Відповідно до довідки № 2 від 11 листопада 2024 року кредитні кошти у розмірі 7 000,50 грн 03 січня 2024 року о 12 год 36 хв були перераховані на рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а. с. 51).
Відповідно до довідки АБ «Украгазбанк» від 07 квітня 2025 року № БТ-3965 вказана сума грошових коштів була зарахована на банківську картку № НОМЕР_5 03 січня 2024 року о 12 год 36 хв 50 сек (а. с. 82).
Відповідно до розрахунку заборгованості її розмір за договором від 03 січня 2024 року становить 9 192,09 грн, з яких 6 476,51 грн – тіло кредиту, 2 415,58 грн – відсотки, 300 грн – комісія. Водночас із розрахунку видно, що 21 січня 2024 року та 03 лютого 2024 року ОСОБА_1 здійснював часткове погашення кредиту у розмірі 2 965,03 грн та 3 064,03 грн відповідно (а. с. 56).
12 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» укладено договір факторингу №12072024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 60-66).
Цього ж дня ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» було підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору (а. с. 68).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 21 лютого 2025 року до договору факторингу №12072024 від 12 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №126925 від 03 січня 2024 року на суму 9 192,09 грн, з яких 6 476,51 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 415,58 грн – сума заборгованості за відсотками, 300 грн – сума заборгованості за комісією (а. с. 67).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Електронний договір № 126925 укладений між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 03 січня 2024 року шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису, що узгоджується з вимогами законодавства.
У договорі сторони обумовили усі його істотні умови, тому підписавши його, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови.
Як зазначалося:
- кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним ідентифікатором 03 січня 2024 року о 12 год 36 год 47 сек;
- відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» кредитні кошти у розмірі 7 000,50 грн 03 січня 2024 року о 12 год 36 хв були перераховані на рахунок відповідача № НОМЕР_1 ;
- відповідно до довідки АБ «Укргазбанк» від 07 квітня 2025 року № БТ-3965 вказана сума грошових коштів була зарахована на банківську картку № НОМЕР_5 03 січня 2024 року о 12 год 36 хв 50 сек.
При цьому апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до п. 4.11.1 публічної частини договору (зворот а. с. 34) кредитодавець має право надавати кредит Позичальнику за участю кредитного посередника (агента або брокера), який може діяти за межами зареєстрованого місцезнаходження Кредитодавця та його відокремлених підрозділів.
Таким чином, вказані докази, які є належними та допустимими, у своїй сукупності повністю підтверджують факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором від 03 січня 2024 року №126925 у порядку та на умовах, що визначені укладеним правочином.
Враховуючи встановлене, доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів відхиляє, вважаючи необґрунтованими.
З огляду на те, що відповідач частково здійснював погашення за кредитним договором, є неспроможними його твердження про те, що позивач не довів перерахування кредитних коштів за укладеним правочином. 
Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. 
Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до п. 1.1. договору факторингу № 12072024 від 12 липня 2024 року на умовах, встановлених цим Договором, Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками (Портфель Заборгованості).
Згідно із п. 6.2.3. договору права Вимоги переходять до Фактора у день здійснення фінансування (оплати) на користь Клієнта у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1. цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення Права Вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2) відповідно до п. 8.3.2. Договору.
Виходячи зі змісту вказаних умов договору, підписанням акту приймання-передачі реєстру боржників сторони договору факторингу підтвердили перехід права вимоги до боржників до позивача.
Доводи про підписання акту приймання-передачі та реєстру боржників із пропущенням встановленого договором факторингу строку не заслуговують на увагу, оскільки дата 21 лютого 2025 року є датою формування витягу із відповідного реєстру від 12 липня 2024 року.
Також безпідставними є доводи скарги про те, що реєстр на а. с. 64 до Договору факторингу наданий позивачем пустим, адже на вказаному аркуші справи міститься не сам по собі реєстр, а затверджена сторонами договору факторингу форма реєстру боржників.
Водночас апеляційний суд не погоджується із розміром нарахованих первісним кредитором відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %. 
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) – 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) – 1,5 %.
Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. 
Зі змісту пп. «а» п. 7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про законотворчу діяльність» вбачається, що перехідні положення нормативно-правового акта – це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом.
Логічним слід вважати, що до укладення кредитного договору 03 січня 2024 року відносини між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 жодним чином не регулювались, адже не існували, тому оскільки кредитний договір був укладений між сторонами після набрання 24 грудня 2023 року чинності змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки у розмірі 1 %, п. 17 Перехідних положень вказаного закону не підлягає застосуванню до зобов`язальних правовідносин, що склалися між ними.
Отже, передбачений у кредитному договорі від 03 січня 2024 року розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 460,00% річних, що становить 1,26% на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування».
Враховуючи суму кредиту у розмірі 9 334 грн, нарахування відсотків у розмірі більшому за 93,34 грн на день з 04 січня 2024 року по 31 січня 2024 року є неправомірним та підлягає перерахунку: 93,34 грн х 28 днів = 2 613,52 грн.
З 01 лютого 2024 року по 13 березня 2024 року відсотки нараховувалися первісним кредитором за ставкою менше 1%, втім суд не може вийти за межі позовних вимог.
Отже, враховуючи викладене та часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредитом та відсотками, з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №126925 від 03 січня 2024 року в розмірі 8 435,04 грн, з яких 6 476,51 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1 958,53 грн – заборгованість за відсотками.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів враховує те, що позовні вимоги є взаємопов`язаними, а в резолютивній частині рішення має бути зазначено всі складові заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 91,8 % (8 435,04 грн х 100%) 9 192,09 грн), з ОСОБА_1 на користь позивача слід пропорційно стягнути 2 223,76 сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви та 6 426 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 8,2 % з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 288,12 грн сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.
Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню різниця судового збору у розмірі 1 935,64 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Медончак Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №126925 від 03 січня 2024 року в розмірі 8 435,04 грн (вісім тисяч чотириста тридцять п`ять грн 04 коп.), з яких 6 476,51 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1 958,53 грн – заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» різницю витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 935,64 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять грн 64 коп.) та 6 426 грн (шість тисяч чотириста двадцять шість грн) понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий     В. В. Оніщук

Судді   Л. О. Голота 

В. П. Рибчинський