П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8195/25	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі № 400/8195/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», про зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби позивача та виключити позивача зі списків особового складу відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 160/7925/24 скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2024 № 138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією” в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період та зобов`язано відповідача прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією на підставі пункту 1 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. На виконання зазначеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ від 13.03.2025 “Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації”, відповідно до якого скасовано пункт 3 наказа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2024 № 138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією”. Проте, виконати рішення суду в частині зобов`язання надання відстрочки від призову за мобілізацією не виконано, оскільки позивач на даний час має статус військовослужбовця та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач неодноразово подав відповідачу рапорти про своє звільнення з військової служби, однак жодної відповіді на них він не отримав. Перебування позивача у складі відповідача унеможливлює виконання ним своїх посадових обов`язків у ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ” (далі – ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”), що, у свою чергу, може дестабілізувати роботу вказаного товариства, яке визнано критично важливим для економіки України.
У відзиві на позовну заяву від 21.08.2025 відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні повністю. Відзив умотивовано тим, що позивач пред`явив позов з вимогами до відповідача прийняти рішення про його звільнення від проходження військової служби та про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Однак такої дії військової частини як “звільнення від проходження військової служби” не унормовано законодавством і таке формулювання може сприйматись багатозначно. Оскільки вимоги позивача не обґрунтовані конкретними законодавчими нормами про ту дію, яку він вимагає в суді (з яких була б можливість сприйняти однозначно суть його намірів), тому відповідач сприймає під вимогою “прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби” те, що позивач має на увазі вимогу “прийняти рішення про звільнення його з військової служби”. Відповідач закцентував увагу на тому, що “бронювання” не є “індульгенцією від військової служби” в інтересах конкретної заброньованої особи, не є законним інтересом, правом чи свободою саме цієї особи. Призов військовозобов`язаного всупереч “бронюванню” хоча і є порушенням певних правил, однак може бути порушенням інтересу відповідного державного органу та/або підприємства, однак такий призов немає підстав розглядати як порушення прав, інтересів і свобод саме “заброньованої” особи, з огляду на суть “мобілізації” і суть “бронювання”. У спірних правовідносинах у загальному смислі мала місце законна мобілізація, з якої незаконно не відбувся виняток в інтересах ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. В цьому випадку законний інтерес має тільки ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. Позивач не має законний інтерес у відступленні від такого “нормального ходу подій”, “бронювання Позивача” не пов`язане саме з правами, інтересами, свободами саме позивача. Фактичні обмеження у відношенні до прав, свобод, інтересів особи, мобілізованої для проходження військової служби, слідують з обов`язку з захисту Вітчизни і нападу на неї, а не з “мобілізації”, як такої. Мобілізація – лише “передавальна ланка” в причинно-наслідковому ланцюгу, а не ланка “породжуюча” обов`язок і відповідні обмеження. Залучення до виконання обов`язку навіть і з порушенням процедури надання винятку із залучення, не може вважатися саме по собі “порушенням права на свободу”, оскільки не сама по собі процедура залучення до виконання обов`язку захисту Вітчизни впливає на існування самого цього обов`язку і відповідних “закладених в ньому” обмежень прав і свобод. Він існує і до і в момент і після мобілізації, і всі ті “закладені” потенційні обмеження, які з ним пов`язані. Процедурними порушеннями при мобілізації і незастосуванням “бронювання” і “відстрочки” відносно позивача в інтересах АТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ” не було порушено саме законні права, інтереси, свободи позивача. Вплив на цю “щоденну життєдіяльність” позивача викликаний прямим абсолютним обов`язком захисту Вітчизни, реалізація якого в свою чергу первинно викликана військовим нападом/нашестям на Вітчизну, для захисту від чого і був залучений позивач у формі проходження військової служби. Ці обмеження загальні, вже “враховані” в обов`язку із захисту Вітчизни і не є особливими саме для позивача. Підстав для твердження “на Вітчизну напали, але в результаті мобілізації особливим чином порушується саме мої права на свободу, саме мій особливий в моєму випадку інтерес бути свободним, тощо, і тому я обґрунтовано не буду захищатися” позивачем в позовній заяві не наведено. Процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Окрім того, відповідач зазначив, що позивачем здійснено самовільне залишення військової частини (кримінальне правопорушення) та по теперішній час він відсутній на військовій службі. Тому відповідач позбавлений можливості звільняти його з військової служби до моменту повернення на військову службу.
У поясненнях від 19.08.2025 ПАТ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ” підтримало позовні вимоги позивача, вказавши на те, що воно визнано підприємством критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Позивач, як його працівник, відповідно до наказа Мінекономіки № 3342 був заброньований.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 17.10.2025 у справі № 400/8195/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 
позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у період, коли він вважався таким, який самовільно залишив військову частину, тобто у період, коли на нього відповідно до абзацу п`ятнадцятого частини другої статті 24 і статті 26 Закону № 2232-ХІІ не поширювались гарантії щодо реалізації права на звільнення з військової служби.
За таких умов, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні повноваження щодо звільнення позивача з військової служби до дня його повернення до виконання військового обов`язку.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не з`ясував причини не розгляду рапорту позивача з урахування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 в адміністративній справі № 160/7925/24;
- суд першої інстанції не врахував, що наказ про мобілізацію скасовано, а отже правовідносини, які виникли в результаті його видання, припинені.
- решта доводів відтворює зміст позовної заяви.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 в адміністративній справі № 160/7925/24, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024, зазначено:
“Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває у трудових відносинах з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля”, працює на ВСП “Шахтоуправління Дніпровське” ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” по професії прохідник з 01.01.2022 на підставі наказу №267 від 23.12.2021 і по теперішній час, про що свідчать довідки ВСП “Шахтоуправління Дніпровське” ПрАТ “ДТЕК “Павлоградвугілля” №68 від 15.03.2024 та №106 від 18.03.2024, копії яких містяться у матеріалах справи.
Відповідно до витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного військовозобов`язаному ОСОБА_1 , 1982 року народження, номер військово-облікової спеціальності (профіль): НОМЕР_3 , військове звання: солдат, що працює в Приватному акціонерному товаристві “ДТЕК Павлоградвугілля”, на посаді (за професією): прохідник, ВСП “Шахтоуправління Дніпровське”, відповідно до наказу Мінекономіки №17450 від 17.11.2023 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 (шість) місяців: до 17.05.2024, номер у списку 3342.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2024 №138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією” на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 “Про загальну мобілізацію”, №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” призвано військовозобов`язаного по мобілізації ОСОБА_1 та направлено до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби за мобілізацією.”
У витязі з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 06.06.2024 № 14352 зазначено, що позивачу, який працює в ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ “ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”, надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на шість місяців до 06.12.2024.
Згідно з даними військового квитка позивача він був призваний на військову службу за мобілізацією 14.03.2024 та з 23.04.2024 проходив її у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2024 № 116 позивача зараховано до списків особового складу та всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
У період з 07.05.2024 по 11.05.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 .
Військова частина НОМЕР_4 листом від 13.05.2024 № 8243 повідомила відповідача, що позивач 11.05.2024 виписаний до частини за порушення лікарняного режиму (самовільне залишення частини).
У зв`язку з неповерненням позивача з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 відповідач провів службове розслідування, за результатами якого було складено Акт службового розслідування (матеріали службового розслідування зареєстровані у відповідача 21.05.2024 за № 1816).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2024 № 319 позивач вважається з 11.05.2024 таким, якому не враховується до вислуги років проходження служби та вислуга у військовому званні.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20.05.2024 № 1452 “Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу солдата ОСОБА_2 ” позивач вважається таким, який 11.05.2024 не повернувся з лікувального закладу до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 та відсутній на військовій службі по теперішній час.
Повідомленням від 20.05.2024 № 4945 відповідач повідомив Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ Донецької області, про вчинення позивачем кримінального правопорушення за частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.05.2024 № 152 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 27.05.2024.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 в адміністративній справі № 160/7925/24, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024, визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2024 № 138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією” в частині, що стосується позивача, призваного на військову службу за мобілізацією в особливий період та направленого для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_5 , а також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією на підставі пункту 1 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, з урахуванням наказу Мінекономіки від 17.11.2023 № 17450. 
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.03.2025 № 150 “Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації” скасовано пункт 3 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.03.2024 № 138 щодо призову на військову службу за мобілізацією та направлення у військову частину НОМЕР_5 позивача.
Зсилаючись на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 в адміністративній справі № 160/7925/24, позивач подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби, який надіслав відповідачу:
04.06.2025 на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 (докази надіслання вказаного електронного листа позивач суду не надав);
26.07.2025 рекомендованим листом з описом, що підтверджується описом (ф. 107) і квитанцією АТ “УКРПОШТА” від 26.07.2025 № 5150000110957.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо його незвільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Водночас Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 160/7925/24 скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2024 № 138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією” в частині, що стосується призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період та зобов`язано відповідача прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією на підставі пункту 1 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
На виконання зазначеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ від 13.03.2025 “Про скасування призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації”, відповідно до якого скасовано пункт 3 наказа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2024 № 138 “Про призов військовозобов`язаних за загальною мобілізацією”. 
Судом встановлено, що позивач 26.07.2025 звертався до відповідача з відповідним рапортом, що підтверджується описом (ф. 107) і квитанцією АТ “УКРПОШТА” від 26.07.2025 № 5150000110957 задля звільнення його з військової служби.(а.с. 29-30).
Разом з тим відповідач вказаний рапорт у передбаченому законодавством порядку не було розглянуто по суті, у зв`язку з чим між сторонами виник спір.
Згідно з п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Отже, військовослужбовці військових частин подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення безпосередньо до свого прямого командира, який розглядає рапорт та потім передає на виконання вищому керівництву.
Суд зазначає, що Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 затверджена Інструкція з діловодства у Збройних Силах України, яка встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.
У кожній військовій частині (установі) організовується загальне (несекретне) діловодство (далі діловодство), ведення якого покладається на службу діловодства, а там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства, яка призначається наказом командира (керівника) військової частини (установи). У разі призначення декількох відповідальних осіб серед них визначається старший та розподіляються обов`язки (пункт 1.1 Інструкції).
Служба діловодства відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює реєстрацію та веде облік документів, машинних носіїв інформації, печаток та штампів (пункт 1.12.2 Інструкції).
Усі документи, що надходять до військової частини (установи), приймаються в уповноваженому органі у сфері діловодства військової частини (установи) (пункт 3.7.1 Інструкції).
Факт і дата надходження документа до відповідального підрозділу військової частини (установи) обов`язково фіксується (пункт 3.7.5 Інструкції).
Згідно з пункту 3.8.1 Інструкції документи, адресовані командирам (керівникам) військових частин (установ), а також такі, в яких не зазначено конкретної посадової особи або підрозділу військової частини (установи) як адресата, підлягають попередньому розгляду в службах діловодства військової частини (установи).
Відповідно до розділу 3.9 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України "Реєстрація документів", реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби. При цьому відповідальні особи з ведення діловодства військової частини повинні прийняти рапорти та зареєструвати їх у журналі вхідної кореспонденції.
Обов`язок щодо реєстрації рапортів та подання його до розгляду (виконання) лежить на службі діловодства військової частини або там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства.
До того ж, у будь-якому випадку, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає встановленим факт направлення рапорту позивачем 26.07.2025 що підтверджується описом (ф. 107) і квитанцією АТ “УКРПОШТА” від 26.07.2025 № 5150000110957 (а.с. 29-30).
Проте, у передбачений Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України строк рапорт розглянутий не був.
Прийняття рішень по суті рапорту є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такого рапорту, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем.
Водночас, перевіряючи законність дій відповідача в цій справі, апеляційним судом встановлено факт не розгляду військової частини НОМЕР_1 рішення по суті рапорту в цілому, тобто усунення від реалізації своєї компетенції, що не відповідає вказаним положенням законодавства.
Відповідач дійсно не надав прямої відмови позивачу у задоволенні його прохання, відкладаючи вирішення цього питання після виконання позивачем певної умови (явка до військової частини).
Таким чином, що з огляду на те, що відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, колегія суддів дійшла висновку про зобов`язання відповідача розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.
Апеляційний суд зауважує про те, що за наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», про зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню шляхом: зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Відповідно до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 139 КАС України).
Так, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1453, 44 грн. 
Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору понесені в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 726,72 грн (1453,44 грн /2) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі № 400/8195/25 – скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з військової служби та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 726,72 (сімсот двадцять шість) грн 72 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик