12.01.26
22-ц/812/35/26
Єдиний унікальний номер судової справи 484/995/25
Номер провадження 22-ц/812/35/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

12 січня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Шурмою Є.М., 

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 05 вересня 2025 року, під головуванням судді Панькова Д.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості з орендної плати,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ОСОБА_1  звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі - ТОВ «Південь Агро Інвест») про розірвання договору оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості з орендної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 4825486300:07:000:0142, 4825486300:01:000:0479, 4825486300:07:000:0047, 4825486300:01:000:1226, які розташовані в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
14 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «ім. Т.Г. Шевченка» (далі – ПСП «ім. Т.Г. Шевченка») було укладено чотири окремі договори оренди землі, за умовами яких позивач передала вищевказані земельні ділянки в користування товариству.
19 вересня 2018 року між  ОСОБА_1 , ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі №482548634000661 від 14 грудня 2011 року, за умовами якої зі згоди орендодавця орендар ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» передав, а новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря) передбачені договорами оренди землі. 
Також вказаною додатковою угодою сторони домовились викласти договір оренди землі в новій редакції. 
Зокрема, сторони домовились, що розмір орендної плати буде становить 12.37% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка підлягає сплаті не пізніше 01 вересня поточного року в розмірі 22 058 грн. 72 коп.
Крім того, додатковою угодою передбачено, що у разі невнесення орендної плати у передбачені угодою строки, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожний день прострочення. 
Між тим, орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» в порушення умов договору оренди землі плату за 2022 рік сплатив лише 16 травня 2023 року в сумі 21 550 грн. 65 коп. Тобто недотримана позивачем сума становить 508 грн. 07 коп. та прострочення становить 181 день.
Орендна плата за 2023 рік була нарахована 15 грудня 2023 року в сумі 22 023 грн 25 коп. Тобто недотримана позивачем сума становить 35 грн. 47 коп., а прострочення становить 105 днів.
Крім того, ТОВ «Південь Агро Інвест» повинно було виплати орендну плату за 2022-2024 роки з урахуванням індексу інфляції. Сума невиплаченої інфляції за період з 2022 року по 2024 роки складає в загальному розмірі 9 632 грн. 44 коп.
Позивач неодноразово засобами телефонного зв`язку зверталась до ТОВ «Південь Агро Інвест» з питань виплати орендної оплати, проте жодного разу на її дзвінки відповідачем не було надано відповіді.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила:
розірвати договір оренди землі №482548634000661 від 14 грудня 2011 року, укладений між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП «ім. Т.Г. Шевченка») щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 4825486300:07:000:0142, 4825486300:01:000:0479, 4825486300:07:000:0047, 4825486300:01:000:1226, зареєстровані у Державному реєстрі іншого речового права за №16540745 від 20 вересня 2016 року, №16450341 від 14 вересня 2016 року, №16539975 від 20 вересня 2016 року, №16451065 від 14 вересня 2016 року;
стягнути на її користь з ТОВ «Південь Агро Інвест» заборгованість по орендній платі за 2022-2023 роки в розмірі 543 грн. 54 коп., пеню в розмірі 6 309 грн. 16 коп., індексацію в розмірі 9 632 грн. 44 коп., що загалом становить борг в сумі 16 485 грн. 25 коп.
Також позивач просила стягнути на її користь з ТОВ «Південь Агро Інвест» судові витрати по справі.
Представник відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» надав до міськрайонного суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. 
Зазначав, що несплата орендної плати за 2022 рік обумовлена обставинами непереборної сили, оскільки внаслідок військової агресії проти України майже всі працівники підприємства покинули територію Миколаївської області, а відновлення діяльності відповідача відбулося лише на початку 2023 року.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі №482548634000661 від 14 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченка), кадастрові номери 4825486300:07:000:0142, 4825486300:01:000:0479, 4825486300:07:000:0047, 4825486300:01:000:1226, зареєстровані у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 16540745 від 20 вересня 2016 року, 16450341 від 14 вересня 2016 року, 16539975 від 20 вересня 2016 року, 16451065 від 14 вересня 2016 року. 
Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасний розрахунок по орендній платі в сумі 5 247 грн. 69 коп. та судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., а всього 7 669 грн. 99 коп. 
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що зазначені у справі обставини свідчать про порушення строків виплати орендної плати за 2022-2023 роки та її розміру, що є істотним порушенням умов договору через не виконання відповідачем обов`язку щодо виплати орендної плати в строк передбачений договором, а отже і підставою для розірвання договору оренди, незважаючи на те, що заборгованість була виплачена в подальшому.
Доводи відповідача про те, що внаслідок вторгнення військ російської федерації, в умовах дії непереборної сили, майже всі працівники підприємства покинули територію області та відновлення діяльності підприємства відбулося лише на початку 2023 року, що обумовило затримку виплати орендної плати за 2022 рік, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не довів належними доказами, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань.
Між тим, заявляючи вимогу про стягнення з ТОВ «Південь Агро Інвест» заборгованості з орендної палати позивач не врахував обов`язку відповідача як податкового агента сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та неправильно визначив значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період. Доказів несплати відповідачем за позивача відповідних податків та зборів позивачем не надано.
Оскільки відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2022-2023 роки у повному обсязі, хоча і з порушенням строку виплати, підстави для стягнення заборгованості з орендної палати та індексації орендної плати за спірний період відсутні. 
Також, відповідач із порушенням строку сплатив орендодавцю орендну плату за 2022-2023 роки, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, оскільки ним вчасно не було виконано зобов`язання за договором оренди. Між тим розрахунок пені, наведений позивачем не є правильним, та до стягнення підлягає пеня у розмірі 5 247 грн. 69 коп.
В апеляційній скарзі ТОВ «Південь Агро Інвест», посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення міськрайонного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу орендну плату у повному обсязі, хоча і з порушенням строку виплати, підстави для стягнення індексації орендної плати за спірний період відсутні. Таким чином, позивач в будь-якому разі не був в значній мірі позбавлений того, на що він розраховував під час укладення договору, оскільки з боку відповідача допущено лише порушення в частині строків виплати орендної плати, за що договором передбачено відповідальність у вигляді пені, а ніяк не розірвання договору оренди. В оскаржуваному рішенні суд послався на застарілі та неактуальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм законодавства
Зазначено, що Велика Палата Верховного суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 дійшла висновку, що несплата орендної плати в розумінні пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України охоплює випадки лише повної несплати орендної плати, у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі частини другої статті 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.
Крім того, позивачем були надані неправильні розрахунки заборгованості відповідача, так як позивач зазначив, що за умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати у розмірі 0.1% несплаченої суми за кожен день прострочення, однак відповідно до п.4.7 договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0.001% від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Таким чином позивачем розрахунок було здійснено неправильно та у задоволенні цієї позовної вимоги має бути відмовлено без надання відповідачем контрозрахунку.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
02 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу та заяву про розгляд справи без участі її та представника.
Представник відповідача теж в судове засідання не з`явився, повідомлений апеляційним судом належним чином, судова повістка доставлена до електронного кабінету.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Так, за змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №626079 від 07 липня 2011 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.3800 га, кадастровий номер 4825486300:07:000:0047, яка розташована в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14).
На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №626078 від 07 липня 2011 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.0100 га, кадастровий номер 4825486300:01:000:1226, яка розташована в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15).
На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №626073 від 07 липня 2011 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.77 га, кадастровий номер 4825486300:01:000:0479, яка розташована в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16).
На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №626077 від 07 липня 2011 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5.0600 га, кадастровий номер 4825486300:07:000:0142, яка розташована в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.17).
14 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» було укладено чотири окремі договори оренди землі вищевказаних земельних ділянок, які зареєстровані в Держкомземі Первомайського району Миколаївської області 24 січня 2012 року (а.с.59,69,79,88).
Відповідно до умов договорів ОСОБА_1 передала вищезазначені земельні ділянки в строкове платне користування ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» на 7 років. 
З метою приведення текстів вищевказаних договорів оренди землі до вимог нормативних актів, якими врегульовано відносини, пов`язані з орендною земельних ділянок, 22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» було укладено чотири окремі додаткові угоди до вищевказаних договорів оренди землі, якими викладено тексти договорів в новій редакції (а.с.64-67,74-77,84-87,94-97). Зокрема строк договорів оренди визначено до 14 грудня 2023 року.
19 вересня 2018 року між ОСОБА_1 , ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі №482548634000661 від 14 грудня 2011 року, за умовами якої зі згоди орендодавця орендар ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» передав, а новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря) передбачені договорами оренди землі (а.с.98-100).
Пунктами 2.1-2.3 вказаної додаткової угоди визначено, що в оренду передаються земельні ділянки: площею 5.0636 га, кадастровий номер 4825486300:07:000:0142, площею 0.77 га, кадастровий номер 4825486300:01:000:0479, площею 0.38 га, кадастровий номер 4825486300:07:000:0047, площею 0.01 га, кадастровий номер 4825486300:01:000:1226.
Пунктами 3.1, 3.2 цієї угоди передбачено, що її укладено строком до 31 грудня 2030 року, та після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. 
Сторонами узгоджено, що у п.п.4.1,4.2 угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12.37% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 18 203 грн. 67 коп., 2 768 грн. 15 коп., 1 366 грн. 10 коп. та 35 грн. 95 коп., та із цієї суми орендарем, як податковим агентом, утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до п.4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування. 
Пунктом 4.5 угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року, орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надсилання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами. Орендна плата може бути перерахована орендодавцю як орендарем, так і за його дорученням третьою особою, що буде належним виконанням умов даного договору.
Згідно з п.4.6 угоди розмір орендної плати переглядається один раз на 7 років у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.4.7 угоди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Пунктом 9.4 угоди, окрім іншого, встановлено, що орендар зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні орендні платежі.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі – ЗК України), Цивільним кодексом України (далі – ЦК України), Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.
Відповідно до вимог ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно з ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.
За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст.14 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є істотними умовами договору оренди землі.
Статтями 24,25 вищеназваного Закону України передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, останній зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.
За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Так, однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом ст.ст.1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами.
Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону України та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.
Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (касаційне провадження №61-41932сво18) дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом ст.141 ЗК України та ст.32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п.6 ч.1 ст.3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17, провадження №12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №551/542/20, провадження №61-16493св21.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, згідно з п.164.2.5 ст.164 Податкового Кодексу України (далі – ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 цього Кодексу.
У відповідності до положень п.170.1.1 ст.170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено міськрайонним судом з інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1.0, за 2023 рік становить 1.051.
За такого, розмір орендної плати у 2022 році становив 18 010 грн 97 коп. (22 373 грн. 87 коп. – 4 362 грн. 90 коп. податку і збору), розмір орендної плати у 2023 році, з урахуванням коефіцієнту індексації 1.051, становить 18 929 грн. 53 коп. (23 514.94 грн – 4 585 грн. 41 коп. податку і збору).
Згідно з випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем 16 травня 2023 року здійснено виплату позивачу орендної плати по договору оренди землі за 2022 рік у розмірі 21 550 грн. 65 коп., а 15 грудня 2023 року за 2023 рік – у розмірі 22 023 грн. 25 коп. (а.с.18). 
При вирішенні справи судом також встановлено невнесення орендарем орендної плати у строки, визначені додатковими угодами до договорів, тобто наявність підстав для стягнення з відповідача пені у відповідності до п.4.7 додаткової угоди.
Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч.1 ст.546 ЦК України).
В силу ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як встановлено після відрахування податків та обов`язкових платежів розмір орендної плати за 2022 рік становить 18 010 грн 97 коп., за 2023 рік – 18 929 грн. 53 коп.
За умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати в розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.7 додаткової угоди). 
З урахуванням наданих доказів та в межах пред`явлених вимог за договором оренди, пеня підлягає обрахуванню за наступний період: за 2022 рік за 181 днів (як просив позивач) – становить 3 259 грн. 99 коп. (18 010.97 х 0.1% х 181), та за 2023 рік за 105 днів – становить 1 987 грн. 60 коп. (18 929.53 х 0.1% х 105), а загалом – 5 247 грн. 59 коп. 
З урахуванням зазначеного, ТОВ «Південь Агро Інвест» повинно було сплатити ОСОБА_1 :
за 2022 рік орендну плату та пеню в загальному розмірі 21 270 грн. 96 коп. (18 010.97+3 259.99), а сплатило 21 550 грн. 65 коп.;
за 2023 рік орендну плату та пеню в загальному розмірі 20 917 грн. 13 коп. (18 929.53+1 987.60), а сплатило 22 023 грн. 25 коп.
За такого, ТОВ «Південь Агро Інвест» була виплачена орендна плата за 2022-2023 роки з урахуванням пені за затримку у виплаті орендної плати відповідно до умов договору, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені відсутні.
Оскільки міськрайонний суд був іншої думки, то в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі рішення суду підлягає скасуванню.
Щодо вимог про розірвання договору оренди землі, то колегія суддів виходить з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 вказала, що «під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Самий лише факт систематичного порушення договорів оренди землі у виді повної несплати орендної плати є підставою для розірвання таких договорів, незважаючи на те, чи надалі була повністю сплачена зазначена заборгованість. Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати)». 
Як встановлено за умовами узгодженого сторонами договору оренди орендар зобов`язаний виплачувати орендну плату до 01 вересня поточного року.
Як встановлено вище апеляційним судом, орендна плата за 2022 та 2023 роки орендарем виплачувалась з порушенням строків, які визначені умовами договору, що відповідно до наведених норм права є суттєвими порушеннями умов договору, оскільки позбавили орендодавця права на те, на що вона розраховувала погоджуючись на укладення договору оренди (ст.651 ЦК України).
За такого, такі порушення утворюють системність порушень умов договору та дають підстави для розірвання договору оренди землі. 
Відповідно до наведених норм права та правової позиції Верховного Суду самий лише факт систематичного порушення договорів оренди землі у виді повної несплати орендної плати є підставою для розірвання таких договорів, незважаючи на те, чи надалі була повністю сплачена зазначена заборгованість.
Що стосується посилань відповідача на те, що у 2022 році були форс-мажорні обставини викликані війною, що зумовило затримку виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки відповідач не довів належними доказами, що саме ці обставини перешкодили йому у виконанні зобов`язань. 
Матеріали справи свідчать, що відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та Миколаївської області, зокрема, але не надав доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства.
Таким чином, позовні вимоги про розірвання договору оренди землі суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеними і такими, що підлягають задоволенню, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.
Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2022-2023 роки з врахуванням індексації сторонами не оскаржується.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, ціна позову у дані справі становила 70 518 грн. 05 коп., що складається з 54 032 грн. 91 коп. (за вимогу майнового характеру про розірвання договору оренди), та 16 485 грн. 14 коп. (вимогу майнового характеру про стягнення орендної плати, пені та індексації).
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково в частині розірвання договору оренди, що становить 76.62% від ціни позову, а тому з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь позивача слід стягнути 928 грн. 02 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
ТОВ «Південь Агро Інвест» оскаржувало рішення в частині задоволених позовних вимог, а тому розмір оскаржуваних позовних вимог майнового характеру становив 59 280 грн. 60 коп., що складається з 54 032 грн. 91 коп. (за задоволену вимогу майнового характеру про розірвання договору оренди) та 5 247 грн. 69 коп. (за задоволену вимогу майнового характеру про стягнення пені).
Апеляційну скаргу ТОВ «Південь Агро Інвест» задоволено частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, що становить 8.85% від оскаржуваної суми позовних вимог, а тому з ОСОБА_1 на користь відповідача за перегляд справи в суді апеляційної інстанції слід стягнути 128 грн. 63 коп.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» – задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 вересня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі за 2022-2023 роки в сумі 5 247 грн. 69 коп. та судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп., а всього 7 669 грн. 99 коп. – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення пені за несвоєчасний розрахунок по орендній платі – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (код ЄДРПОУ 41107067) на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 928 (дев`ятсот двадцять вісім) грн. 02 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
В іншій оскаржуваній частині судове рішення – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (код ЄДРПОУ 41107067) 128 (сто двадцять вісім) грн. 63 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення
складено 12 січня 2026 року