Справа № 177/433/25
Провадження № 2/177/203/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
05 лютого 2026 року 
Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Березюк М. В.
за участі: секретаря Бабєєва К. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новопільської територіальної громади в особі Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визначення часток у праві власності, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , яка просила суд визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності становила частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: частка в порядку спільної сумісної власності подружжя, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також частка в порядку спадкування після смерті сина - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також просила визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,293 га у с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004, яка належала за життя ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІV-ДП №044269 від 17 січня 2004 року.
В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначити обсяг спадкового майна, що належало спадкодавцеві на момент смерті.
Нотаріус вказав, що спадковий житловий будинок був набутий померлим в період шлюбу з ОСОБА_4 , а тому кожному з них належала шлюбна доля в ньому, яку нині визначити в позасудовому порядку неможливо, оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися чоловік – ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Йому, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , належало право на частину вищевказаного будинку. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, відповідно частка ОСОБА_3 збільшилася на частину спірного майна.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявами після його смерті звернулася донька ОСОБА_1 , якій нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька з вищевказаних підстав. ОСОБА_3 був титульним власником вказаного будинку, а також йому на праві власності належала земельна ділянка у с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, площею 0,293 га, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004.
ОСОБА_3 за життя склав заповіт від 25.04.2016 року, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 . Оскільки в позасудовому порядку ОСОБА_1 не має можливості реалізувати свої спадкові права, вона звернулася до суду з вказаним позовом.

В порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано ряд доказів, ухвалою суду від 08.07.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , з урахуванням даних що містилися в спадкових справах спадкодавців.
Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 
15.01.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача про «відмову від позову (всіх або частини позовних вимог)» (а.с. 66 т.2), але в її задоволенні відмовлено.
В судове засідання 05.02.2026 позивач та її представник не прибули, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності. 
При цьому, суд звертає увагу на те, що стадія з`ясування обставин та перевірки їх доказами по даній справі завершена, судом досліджено докази по справі за присутності представника позивача в судовому засіданні 01.12.2025 (а.с. 55 т.2).
Відповідач Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь представника у розгляді справи не забезпечила, що не перешкоджає розгляду справи. Матеріали справи містять заяву відповідача, в якій сільська рада висловила позицію, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 56 т.1).
Третя особа ОСОБА_2 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 33 т. 2).
Неявка вищевказаних учасників, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з нормами ст. 223 ЦПК України.
В зв`язку з тим, що учасники правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (а.с. 6 т.1), дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_6 » (а.с. 18, 19, 21, 65-67 т.1), є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 18 т.1)
ОСОБА_3 за життя був титульним власником житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 24.04.1989 року, виданим начальником БТІ (а.с. 115 т.1), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідкою на основі даних погосподарської книги № 02.21/9-512 від 20.06.2017 (а.с. 10, 14 т.1), а також власником земельної ділянки площею 0,293 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована в с. Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221881200:02:002:0004, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю IV-ДП № 044269 від 17.01.2004 та витягом з державного земельного кадастру (а.с. 11-12 т.1), довідкою сільської ради № 525 від 12.07.2018 (а.с. 94 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с. 133 т.1), яка з 17.07.1961 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 76-77, 135, 158 т.1), у зв`язку з чим у постанові від 28.01.2025 державний нотаріус вказав, що спірний житловий будинок був набутий ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , а отже кожен з них мав право на шлюбну долю. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 (а.с. 127 т.1), яким видано свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на майно, відмінне від того, що є предметом даного спору (а.с. 125-126, 144-151 т.1).
Згідно зі ст. 22 КЗпШС, положення якої були чинними станом на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною 
сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за життя належало право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок, та їх частки були рівними, тобто кожному з них належало право власності на частину вказаного будинку. Сторони вказані обставини не заперечують.
Зі змісту ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Беручи до уваги викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_4 , прийняли в рівних частках належну ОСОБА_4 за життя частку у спірному житловому будинку, що складала частину, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_3 успадкували кожен по частині вищевказаного житлового будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_5 (а.с. 16 т.1), який в шлюбі не перебував, дітей не мав, був зареєстрований на час смерті з батьком ОСОБА_3 , що підтверджено відповіддю Криворізького ВДРАЦС № 978/31.9-26 від 17.06.2025 та довідкою сільської ради щодо зареєстрованого місця проживання (а.с. 163, 171, 182 зворот т.1).
Як слідує зі спадкової справи ОСОБА_5 , після його смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 , який вказав про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом, на підставі ст. 1266 ЦК України (а.с. 180 т.1). ОСОБА_3 – батько ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (нині ОСОБА_1 а.с. 96 т.1) – сестра ОСОБА_5 , кожен окремо надали нотаріусу заяву про відмову від належної їм частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 , відмовившись від неї на користь ОСОБА_2 (а.с. 181 т.2). Відповідно, ОСОБА_2 успадкував майнові права ОСОБА_5 , про що отримав свідоцтва про право на спадщину на майно, відмінне від того, що є предметом даного спору. Отже, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача в частині того, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_5 , не відповідають дійсності. 
Спадкоємцем ОСОБА_5 є саме ОСОБА_2 , а отже до нього перейшло й право на частину права на житловий будинок АДРЕСА_1 , адже прийняття спадщини з умовою чи застереженням не допускається. У зв`язку з чим, суд залучив ОСОБА_2 до участі у справі, адже рішення суду впливає на його права та обов`язки, а позивач ОСОБА_2 до участі у справі як відповідача не залучила, хоча позовні вимоги стосувалися в тому числі частки в будинку, яку ОСОБА_2 успадкував після ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 15 т.1), який за життя, а саме 29.04.2016 року ОСОБА_3 склав заповіт № 81, яким все своє майно заповів ОСОБА_7 (нині ОСОБА_1 (а.с. 21,96 т.1), що підтверджується змістом заповіту, посвідчено при свідках секретарем Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 13, 71, 72-73 т.1).
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса звернулася ОСОБА_7 (нині ОСОБА_1 ), повідомивши про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 61 т.1), а також син спадкодавця - ОСОБА_8 , але йому постановою нотаріуса від 06.07.2018 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 78 т.1) та він не заперечував щодо оформлення спадщини на користь ОСОБА_7 (нині Шкребтій), про що надав нотаріусу заяву28.09.2018 (а.с. 70 зворот). На час відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав один.
ОСОБА_1 оформила спадщину щодо майна, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_3 , про що отримала свідоцтво про право спадщину щодо майна відмінного від предмета даного спору (а.с. 59-60, 103, 105 т.1), але постановою нотаріуса від 28.01.2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 щодо спадкового майна у виді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він був набутим померлим за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим померлому та його дружині належало шлюбна доля у вищевказаному спадковому майні, а вони за життя з заявами про визначення часток у спільній власності не зверталися, нині померли, що унеможливлює визначення часток у позасудовому порядку. Крім цього вказано, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а тому нотаріус вказав про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, запропонував звернутися з позов до суду (а.с. 106-107 т.1).
Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача не врахував, що спадкоємцем ОСОБА_5 , якому за життя належало право на 1/4 частку у спірному житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері, є ОСОБА_2 , який відповідно набув право на частку у спірному будинку в порядку спадкування після смерті дядька ОСОБА_5 , а отже він мав бути залучений позивачем до участі у справі в якості відповідача, адже рішення суду рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , порушує його право на частку у вказаному житловому будинку.
Попри те, що судом витребувано вищевказані спадкові справи спадкодавців, що містили інформацію про спадкоємця ОСОБА_2 , попри залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи з вказівкою на те, що рішення суду спливатиме на його процесуальні права, позивач та його представник не реалізували право на залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження в справі.
Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Тобто, позов спадкоємця про визнання за ним права власності на спадкове майно, за наявності іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, безумовно впливає на права такого спадкоємця, тому належними відповідачами у спорах даної категорії є спадкоємці, які прийняли спадщину.
Орган місцевого самоврядування залучається до участі в справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справах № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 10.02.2023 № 604/1379/20 (провадження № 61/12279св22), від 13.12.2023 у справі № 753/8710/21.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд констатує, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ, під час розгляду вказаної справи для сторін було створено рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Позивач будучи обізнаним про існування спадкоємця ОСОБА_2 , який прийняв спадщину в яку увійшло право на частину спірного будинку, залучення його судом до участі у справі, не реалізував право на пред`явлення позовних вимог до належного відповідача, не клопотав про заміну неналежного відповідача, або залучення ОСОБА_2 до участі у справі як співвідповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 352/382/18.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставо для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Подібного змісту висновки сформовано у постановах ВС від 28.10.2020 у справі № 761/23904/9, від 20.01.2021 у справі № 203/2/19.
Отже, з огляду на викладене, зважаючи на те, що заявлені позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку під ним, безумовно порушують законні права та інтереси спадкоємця ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 до якої ввійшло в тому числі право на частку у спірному будинку, проте ОСОБА_2 не залучений до участі у справі в якості відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Крім цього, додатковою підставою для відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання частки ОСОБА_3 у вищевказаному майні, є обрання позивачем неналежного способу захисту, адже вирішення судом питання про право померлої особи, яка не має цивільної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, а обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В даному випадку належним способом захисту невизнаного права позивача на частку у праві на вищевказаний будинок та земельну ділянку під ним, в порядку спадкування, є позов про визнання права власності. Відповідна правова позиція сформована у постанові ВС від 14.08.2024 по справі № 522/3974/20.
Позивач заявила позовні вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку під ним в порядку спадкування за заповітом, але не залучила до участі у справі належного відповідача – іншого спадкоємця, який набув в порядку спадкування право на частку у майні, що є предметом спору. 
Сукупність вищевказаних обставин є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що не позбавляє права позивача звернутися до суду з іншим позовом, до належного відповідача. 

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новопільської територіальної громади в особі Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визначення часток у праві власності, визнання права власності в порядку спадкування – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя            М.В. Березюк