Справа № 357/4217/25
Провадження № 2/357/2108/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді – Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., представника позивачки – адвоката Олійник І.С., представника відповідача – адвоката Усачука О.І., третьої особи – ОСОБА_1 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду №3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», третя особа: ОСОБА_1 , Державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Кошовий В`ячеслав Петрович, про визнання права оренди припиненим, визнання відсутнім права оренди, припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди),
В С Т А Н О В И В :
28.03.2025 представник позивачки, адвокат Олійник Інна Степанівна, звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що батько позивачки, ОСОБА_3 , був власником земельної ділянки площею3,4174 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада, посвідченої державним актом на земельну ділянку серії ЯА №258068, яку він успадкував від ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. 06.02.2024, реєстровий номер 2-75, ОСОБА_2 стала власницею 4/5 часток земельної ділянки. Відповідно до договору дарування частини земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. 07.02.2024, реєстровий номер 2-82, позивачка стала власницею 1/10 частки земельної ділянки. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. 06.02.2024, реєстровий номер 2-77, її брат, ОСОБА_1 , став власником 1/10 частки земельної ділянки. Таким чином позивачка та її брат ОСОБА_1 є власниками всієї земельної ділянки (вона має у власності 9/10, а ОСОБА_1 1/10 частки земельної ділянки). Їх батько, ОСОБА_3 , ще за життя уклав з ПП «Технофарм - Україна» договір оренди землі (без номера та дати укладення) на останній сторінці якого міститься запис, що договір зареєстрований у Київській обласній філії ДП «Центр ДЗК» БЦ РВ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.11.2010 №041093602074. Відповідно до п.2 Договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,651 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №258068, ЯА №258069, виданого Білоцерківською райдержадміністрацією 03.11.2004 реєстраційний №443,№441». Відповідно до п.6 Договору оренди землі договір оренди укладено на 10 років. Відповідно до п.33 Договору оренди землі дія договору припиняється у разі закінчення ороку, на який його було укладено. Відповідно до п.39 Договору договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином, строк дії Договору оренди закінчився 08 листопада 2020 року. Предметом договору були дві різні земельні ділянки, які посвідчувались двома різними державними актами на право власності на земельну ділянку, а саме: 1) серії ЯА №258068 від 30.12.2004, який виданий ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 03.11.2004 №399 на земельну ділянку площею 3,421 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада, кадастровий номер 3220484100:03:006:0005, який успадкували у вищевказаних частинах після ОСОБА_3 позивач та третя особа, дана земельна ділянка є спірною земельною ділянкою відповідно до цієї позовної заяви; 2) Серії ЯА №258069 від 30.12.2004, який виданий ОСОБА_3 за підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 03.11.2004 №399 на земельну ділянку площею 3,230 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0006, який успадкував ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори 23.01.2024, реєстровий номер 2-17 (4/5 частин земельної ділянки) та договору дарування посвідченого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори від 26.01.2024, реєстровий номер 2-43 (1/5 частина земельної ділянки), дана земельна ділянка не входить до предмета спору цієї позовної заяви, оскільки вибула з користування відповідача, право оренди припинене та передане іншій особі. Отримавши право власності на земельну ділянку, 06.02.2024 в нотаріальній конторі позивачці стало відомо, що 26.03.2021 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області на земельну ділянку зареєстроване інше речове право за номером 41294858 та продовжено строк дії договору оренди землі згідно державного акта ЯА №258068 реєстраційний № 443, площею 3,4174 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005 до 08.11.2030. Підставою поновлення договору оренди землі слугувала заява відповідача №22 від 01.03.2021 до суб`єкта державної реєстрації Маловільшанської сільської ради ОСОБА_6 про те, що у зв`язку зі смертю орендодавця ОСОБА_3 18.06.2019 ПП «Технофарм-Україна» просить поновити договір оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220484100:03:006:0006 та 3220484100:03:006:0005, загальною площею 6,651 га, між ОСОБА_3 ПП з II «Технофарм-Україна» на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації та права власності спадкоємця на земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлого». Таким чином, склались такі правові обставини, що право оренди на одну земельну ділянку об`єкту оренди договору оренди землі загальною площею 6,652 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №258068, реєстраційний № 443, площею 3,4174 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005 поновлено та зареєстровано право оренди за ПП з ІІ «Технофарм-Україна» до 08.11.2030, а право оренди на другу земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №258069, реєстраційний №441, площею 3,2300 га змінено кадастровий номер: 3220484100:03:006:0006 на 3220484100:03:006:0031, припинено право оренди та передано в оренду ОСОБА_7 до 19.02.2034. Отже, Договір оренди землі загальною площею 6,651 га був поновлений до 08.11.2030 після закінчення строку його дії в односторонньому порядку за заявою відповідача на одну земельну ділянку, площею 3,4174 га (кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005), а право оренди на іншу земельну ділянку площею 3,2300 га (кадастровий номер: 3220484100:03:006:0006 змінений автоматизовано на 3220484100:03:006:0031) припинено, у зв`язку з закінченням строку дії та передане в оренду 19.02.2024 ФОП ОСОБА_7 на 10 років, тобто до 19.02.2034. Норми матеріального права саме в редакції вищевказаної заяви відповідача №22 від 01 березня 2021 чинне законодавство не передбачає. Натомість ст.19 ЗУ «Про оренду землі» було доповнено ч. 7 згідно із Законом № 1533-VII1 від 20.09.2016 у редакції Закону № 340-ІХ від 05.12.2019 такого змісту: «Якщо строк дії договору оренди землі, що не містить умови про його поновлення, закінчився у день або після смерті орендодавця, договір за заявою орендаря поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Зазначена заява має бути подана до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно протягом одного місяця з дня, коли орендарю стало відомо про смерть орендодавця. З моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку, передану в оренду особою, яка управляє спадщиною, або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлою договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Таким чином станом на дату укладення договору оренди землі від 08.11.2010 вищевказаної норми не існувало. Згідно перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на дату поновлення договору оренди землі) поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами чинними на момент їх укладення. Крім того ч. 7 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» щодо поновлення договору не може бути застосована у даному випадку, оскільки договір оренди землі містить умови про його поновлення та площа земельної ділянки яка передана в оренду відповідно до Договору оренди землі змінилась з 6,651 га на 3,4174 га, що є зміною істотної умови договору та виключає можливість застосування такого інституту права як поновлення договору оренди землі. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 ніколи не перебувала і не перебуває в управлінні органу місцевого самоврядування, а ПП з ІІ «Технофарм-Україна» утримує у себе спірну земельну ділянку незаконно, заперечує щодо припинення права оренди, незважаючи на те, що строк дії договору оренди закінчився. На виконання вимог ст. 148-1 Земельного кодексу України 01.03.2024 вона та ОСОБА_1 , надіслали відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення заяву, в якій вказали, що вони є новими власниками земельної ділянки, надали правовстановлюючі документи, повідомили що станом на дату укладення договору (08.11.2010) умови поновлення Договору оренди землі яка міститься в п. 7ст.19 ЗУ «Про оренду землі» не існувало, тому поновлення незаконне, умови Договору оренди землі також містять умови про поновлення, тому умови п.7 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» застосуванню не підлягають та просили розірвати договір оренди землі, підписати угоду та акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки, з метою мирного врегулювання спору. У подальшому позивачка отримала відповідь ПП з II «Технофарм-Україна» про відмову підписати акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки, оскільки інший співвласник ОСОБА_1 передумав повертати свою частку спірної земельної ділянки та бажає залишити в користуванні відповідача свою частку земельної ділянки. Позивачка повторно звернулася до відповідача із заявами від 16.04.2024 та від 19.04.2024 про повернення земельної ділянки (копії додаються), однак відповідач відмовив та у свої письмовій відповіді зазначив, що обов`язкове повернення земельної ділянки відбувається виключно після припинення або розірвання договору землі та послався на ч. 1ст.34 ЗУ «Про оренду землі» якою встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх потреб. Вона звернулась до відповідача вчетверте, із заявою про припинення права оренди на спірну земельну ділянку, однак відповідь не отримала. Вона зверталась до державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори та до державного реєстратора Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області з заявою припинення права оренди, однак отримала відмову. Позивачка вважає, що договір оренди припинив свою дію, оскільки строк його закінчився 08.11.2020, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність спірну земельну ділянку 06.02.2024 та навіть повідомили про це ПП з ІІ «Технофарм-Україна» листом від 01.03.2024, надавши йому копії правовстановлюючих документів. До цього часу відповідач не вчинив жодної дії щодо припинення права оренди, навпаки він утримує земельну ділянку у своєму користуванні. До того ж відповідач знав про смерть їхнього батька ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки земельна ділянка була в його володінні та користуванні. Спадкова справа була заведена за заявою позивачки 11.07.2019, однак у зв`язку з розглядом судової справи № 357/13574/19 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області позивачка та третя особа змогли оформити право власності на земельну ділянку після рішення суду, яке набрало законної сили 20.09.2022, оскільки оспорюванню підлягав заповіт на спірну земельну ділянку. Тому, просила визнати право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» (номер запису про інше речове право 41294858) на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 таким, що припинене, визнати відсутнім право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 (номер запису про інше речове право 41294858) та припинити державну реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 площею 3,4174 га, проведену на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» та заяви Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» №22 від 01.03.2021, номер запису про інше речове право 41294858, дата державної реєстрації 26.03.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57423028 від 01.04.2021, та судові витрати стягнути з відповідача. 
01.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.05.2025 - 11:30.
01.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Головного управління ДПС у Київській області інформацію стосовно виплати та/або нарахування доходів (орендної плати) по договору оренди землі (зареєстрований у Київській обласній філії ДП «Центр ДЗК» БЦ РВ 08.11.2010 №041093602074) на земельну ділянку площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади (колишньої Озернянської сільської ради) Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за період з 01.01.2011 і по даний час, орендодавець ОСОБА_3 (1ПН 1036709233), орендар ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 31949739) та витребувано у Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» належним чином завірені копії заяви та платіжних документів, на підставі яких ОСОБА_1 отримував у Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» допомоги на поховання ОСОБА_3 .
01.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 , про забезпечення позову, задоволено та заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1357931532204).
04.04.2025 відповідач - Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» направив до суду повідомлення щодо неможливості виконання ухвали суду від 01.04.2025.
07.04.2025 представник третьої особи - ОСОБА_1 , адвокат Кобець Роман Юрійович подав до суду письмові пояснення у справі, у яких зазначив, що вимоги позивачки не визнаються ОСОБА_1 повністю з наступних причин. Так, згідно інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що земельна ділянка площею 3,4174 га кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005 за видом спільної власності «спільна часткова» з розміром частки 1/10 належить – ОСОБА_1 , інша частка – 9/10 належить ОСОБА_2 . При цьому, вказана земельна ділянка перебуває в оренді у Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» від якого ОСОБА_1 як співвласник своєчасно та в повному обсязі отримує орендну плату за користування земельною ділянкою, а тому наміру визнавати право оренди припиненим, визнавати відсутнім права оренди, а також припиняти державну реєстрації іншого речового права (права оренди) не має, тому, з його боку, відсутні жодні претензії до відповідача. Також, варто відмітити, що право спільної часткової власності є основним видом права спільної власності. Для спільної часткової власності притаманно, що кожному власнику належить певний розмір частки в праві власності на спільну річ. Водночас, ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У ч. 1 ст. 357 ЦК України закріплено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними. Співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Всупереч цьому, ОСОБА_2 , будучи власником 9/10 частки у спільній частковій власності земельної ділянки, будучи позивачкою, залучила брата у якості третьої особи, як другого власника частки у спільній частковій власності земельної ділянки, не отримавши від нього згоди, і подала позов у ситуації, коли він, як другий співвласник не тільки не надав своєї згоди, але і заперечує проти висунутого позову. Таким чином, позивачка самостійно, без його узгодження і попередньої отриманої від нього згоди, як другого співвласника, а по справі третьої особи, звернулась до суду з вимогою про визнання права оренди припиненим, визнання відсутнім права оренди, припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) в частині 9/10 ідеальної частки земельної ділянки у праві власності на спільне майно, що на його думку не мала права робити, оскільки лише спільно вони могли б ініціювати внесення будь-яких змін до чинного договору оренди землі, який укладений з відповідачем та належно виконується останнім. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
11.04.2025 представник позивачки, адвокат Олійник Інна Станіславівна, подала до суду письмові пояснення із запереченнями проти пояснень третьої особи, у яких зазначила, що по-перше, представник третьої особи Кобець Р.Ю. помилково вважає, що ОСОБА_1 незаконно залучено до участі в справі в якості третьої особи, оскільки ОСОБА_1 такої згоди не давав, оскільки позивачка є власником 9/10 часток, а третя особа - 1/10 частки спірної земельної ділянки, тому рішення по справі вплине на права і обов`язки ОСОБА_1 , як співвласника земельної ділянки. По-друге, представник третьої особи ОСОБА_8 помилково вважає, що позивачу і третій особі належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, оскільки це ідентичні поняття. Позивач і третя особа є співвласниками земельної ділянки з визначеними частками (9/10 та 1/10), які без спільної згоди щодо володіння, користування та розпорядження дійти не можуть. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2025по справі №357/7729/24 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, суд ухвалив: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом поділу її внатурі; виділити в натурі, у власність ОСОБА_2 9/10 земельної ділянки, що становить площу 3,0757 га, відповідно до варіанту №1 висновку судового експерта ОСОБА_9 ТОВ «НІСЕ-Експертиза» за результатами земельно-технічної експертизи №105 від 23.09.2024 із земельної ділянки загальною площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (у минулому територія Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області), кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак представник третьої особи ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, тому справа знаходиться на розгляді в Київському апеляційному суді. Копія постанови Київського апеляційного суду буде додана до матеріалів цієї цивільної справи. По-третє, представник третьої особи ОСОБА_8 помилково вважає, що позивачка може звернутись до суду лише за згодою ОСОБА_1 . Так відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Обмеження у доступі до правосуддя не допускається, оскільки України – правовадержава, тому всі спори мають бути вирішені в суді. До того ж, сам договір оренди землі ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не підписували, підписував їх батько, який помер. Сторони успадкували спірну земельну ділянку в частинах та є її співвласниками. Строк договору вже закінчився і був продовжений державним реєстратором до вступу спадкоємців у спадщину. Сторони набули право власності на земельну ділянку шляхом прийняття та оформлення спадкових прав, а відповідач відмовляється провести припинення права оренди та незаконно використовує спірну земельну ділянку. Крім того, представник третьої особи ОСОБА_8 , окрім оціночних суджень щодо предмета спору, не посилається на жодну матеріальну норму права, як на підставу для підтвердження його позиції викладеній в прохальній частині пояснень. Тому, просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
15.04.2025 відповідач - Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» подало до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначило, що не погоджується з позовною заявою та вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 08.11.2010 між відповідачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі загальною площею 6,651 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Озернянської сільської ради Білоцерківського району (вказана площа складається з двох земельних ділянок з кадастровими номерами: 3220484100:03:006:0005, 3220484100:03:006:0006). Відповідно до положень ч. 7 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та у зв`язку із смертю ОСОБА_3 26.03.2021 державним реєстратором Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області - Кошовим В`ячеславом Петровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі заяви від 01.03.2021, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 41294858, датою закінчення дії договору визначено – 08.11.2030. Встановлено, що позивачка з моменту відкриття спадщини - 12.06.2019 успадкувала права та обов`язки, які мав орендодавець ОСОБА_3 , відповідно до договору оренди землі від 08.11.2010, зокрема і право на отримання орендної плати в розмірі 105750, 00 грн, яку вона отримала від відповідача у встановлений нею строк згідно поданої заяви від18.10.2024. Так, ОСОБА_2 , як позивачка по справі, і ОСОБА_1 , як третя особа, є співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, у зв`язку з чим кожному з них належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, а не реальна частка у спільному майні. У зв`язку з цим, право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною земельної ділянки, а поширюється на усе спільне майно земельної ділянки площею 3,4174 га, якій присвоєно кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005 і право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Окрім того, позивачці належить на праві спільної часткової власності 9/10 ідеальна частка земельної ділянки, і така частка не може бути об`єктом цивільних прав до того часу, доки позивач не виділить її в натурі та несформує як окрему земельну ділянку, що матиме свої реальні межі, геопросторові координати, окремий кадастровий номер, площу, адресу тощо. Таким чином, земельна ділянка, яка предметом спірного договору, є цілим самостійним об`єктом цивільних прав, вона не є поділеною, частки співвласників не винесені в натурі, у зв`язку з чим в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з технічних причин неможливо створити або припинити речове право на 9/10 частку земельної ділянки, що не виділені в натурі та не є самостійним об`єктом власності, який мав би свої реальні межі, геопросторові координати,юридичну адресу, площу та кадастровий номер. При цьому, за відсутності укладеного договору між співвласниками про спільне користування майном, позивачка самостійно, без узгодження і попередньої згоди другого співвласника, а по справі третьої особи, звернулася до суду з вимогою про визнання права оренди припиненим, визнання відсутнім права оренди, припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) у праві власності на спільне майно, що не мала права роботи. Третя особа інший співвласник – ОСОБА_1 з пред`явленим позовом не згодний, що підтверджується матеріалами додаткових пояснень по справі від 07.04.2025, наданих ним до суду. Таким чином, вважає, що позивач і третя особа, як співвласники ідеальних часток у праві власності на спільне майно лише спільно мали звернутися до суду з урахуванням наступного. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном,що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, ОСОБА_2 ,будучи власником 9/10 частки у спільній частковій власності земельної ділянки, і будучи позивачем, залучила по даній справі в якості третьої особи ОСОБА_1 , як другого власника 1/10 частки у спільній частковій власності земельної ділянки, не отримавши у такого другого співвласника згоди, і подала позов в ситуації, коли другий співвласник не тільки не надав згоди, але і заперечує проти висунутого позов. Щодо порушення позивачем доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїйсуті нормами прямої дії. Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У свою чергу, доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Доктрина venire contra factum proprium є проявом принципу добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Тому навряд чи можливо, з урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, стверджуватися, що як принцип добросовісності взагалі, так і його прояв доктрина venire contra factump roprium можуть бути обмежені певною сферою. Як встановлено, позивач набула права власності на 9/10 частку земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П.06.02.2024 та договору дарування частини земельної ділянки, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П. 07.02.2024, тому і набула право на отримання орендної плати та відповідно скористалась цим правом.Так, 18.10.2024 на адресу відповідача надійшла заява від позивачки з проханням в термін до 01.11.2024 виплатити їй заборгованість за користування її частки земельної ділянки за попередні роки (2021-2023 рр.) та орендну плату за поточний -2024 рік, а всього – 105750,00 грн. Враховуючи те, що вказані дії позивачки повністю узгоджувались з приписами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», де визначено, що орендодавець має право, крім іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а тому відповідач перерахував позивачу в обумовлений нею строк вказану суму на її картковий банківський рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією № 3578 від 01.11.2024. З огляду на зазначене, позивачкою при зверненні до суду було порушено доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), оскільки, як свідчать матеріали справи позивач отримувала орендну плату, тобто вона фактично визнала та схвалила наявність договірних правовідносин з відповідачем на умовахо спорюваного права оренди. Таким чином, у даній справі позивачка отримувала орендну плату за користування 9/10 частки земельної ділянками від орендаря. Отже конструкція вказаних позовних вимог не може бути застосована до зобов`язань, які виконувались обома сторонами, атому позовні вимоги позивача суперечать доктрині venire contra factum proprium, і не підлягають до задоволення. Тому, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
21.04.2025 представник позивачки, адвокат Олійник Інна Станіславівна, подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що позивач повністю не погоджується з доводами відзиву, з огляду на наступне. По-перше, представник відповідача помилково вважає, що ОСОБА_1 незаконно залучено до участі в справі в якості третьої особи, оскільки ОСОБА_1 такої згоди не давав. Позивач є власником 9/10 часток, а третя особа 1/10 частки спірної земельної ділянки, то рішення по справі вплине на права і обов`язки ОСОБА_1 , як співвласника земельної ділянки. По-друге, представник відповідача помилково вважає, що позивач і третя особа мали спільно звернутись з позовною заявою про визнання права оренди припиненим, визнання відсутнім права оренди, припинення державної реєстрації іншого речового права (права оренди). У даному судовому засіданні є дослідження законності утримання відповідачем у своєму користуванні земельної ділянки після закінчення строку дії договору (08.11.2020) за умови, що позивач і третя особа не підписували угоду про продовження строку дії договору, а сама пролонгація договору до 08.11.2030 здійснена в односторонньому порядку за заявою відповідача від 01.03.2021. У користуванні відповідача земельна ділянка утримується лише державною реєстрацією, а сама підстава для такої реєстрації до 08.11.2030 відсутня. Так, і позивач, і третя особа набули право власності на земельну ділянку, успадкувавши її в часинах 9/10 та 1/10, про що повідомили відповідачу листом від 01.03.2024. Однак, відповідач на цей лист надав відповідь від 25.03.2025 про те, що припинити право оренди не може, оскільки інший власник ОСОБА_10 бажає залишати свою частку в оренді відповідача. Отже, предметом спору є доведення того, що відомості в державному реєстрі речових прав підлягають припиненню, оскільки відсутня сама підстава речових прав – укладений договір оренди з відповідним строком дії. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими з огляду на вищенаведені факти,докази та визначені матеріальні норми права, які підлягають застосуванню. До того ж, між позивачкою і третьою особою склались неприязні відносини, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/13574/19 від 09 серпня 2022 року про визнання заповіту недійсним було задоволено її позов повністю, суд скасував заповіт, тому позивачка успадкувала спірну земельну ділянку на підставі заповіту, який передував скасованому. Позивачка наголошує, що вона повинна віддати йому борг, а саме 15 тис грн, які стягнуті з нього на підставі цього рішення суду як судові витрати. Таким чином домовитись з ОСОБА_10 про якийсь спільний знаменник неможливо. Тому вона змушена була звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду про поділ спірної земельної ділянки, рішенням якого по справі №357/7729/24 (суддя КошельБ.І.) її позовну заяву задоволено повністю. Крім того, позивачка правомірно набула право на отримання орендної плати. Так позивач отримала орендну плату, оскільки відповідач користувався її земельною ділянкою, про що він не заперечує та сам визнає. Тому, просила позов задовольнити у повному обсязі.
29.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника третьої особи, адвоката Кобець Романа Юрійовича.
01.05.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляд заяв щодо спору, поданих учасниками справи; про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державного реєстратора Маловільшанської сільської ради Кошового В`ячеслава Петровича, про відкладення підготовчого засідання на 26.05.2025 -11:30, згідно п.2 ч.2 ст. 198 ЦПК України.
12.05.2025 судом отримано від Головного управління ДПС у Київській області інформацію на виконання ухвали суду від 01.04.2025 про витребування доказів.
22.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника відповідача, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено.
23.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника відповідача, Кобець Романа Юрійовича, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відмовлено.
26.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Головного управління ДПС у Київській області інформацію стосовно виплати та/або нарахування доходів (допомоги на поховання) ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), які він отримав від ПП «Технофарм-Україна» (ЄДРПОУ 31949739) у 2019 році, у зв`язку зі смертю свого батька ОСОБА_3 .
26.05.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 09.07.2025 - 10:30, згідно п.4 ч.5 ст. 198 ЦПК України.
29.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 , про забезпечення позову, відмовлено.
09.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 26.05.2025 та третьої особи від 07.07.2025 щодо зупинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили рішенням у справі № 357/7729/24. 
09.07.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про визнання обов`язковою явки у судове засідання третьої особи ОСОБА_1 ; про виклик та допит свідків у судовому засіданні, за клопотанням позивачки; про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 04.08.2025 - 14:00, згідно п.3 ч. 5 ст. 198 ЦПК України.
22.07.2025 судом отримано від Головного управління ДПС у Київській області інформацію на виконання ухвали суду від 26.05.2025 про витребування доказів.
04.08.2025 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Головного управління ДПС у Київській області інформацію стосовно виплати та/або нарахування доходів (допомоги на поховання) ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), які він отримав від ПП «Технофарм-Україна» (ЄДРПОУ 31949739) у 2019 році, у зв`язку з смертю свого батька ОСОБА_3 .
04.08.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання: про задоволення клопотання про виклик та допит свідків; про відкладення підготовчого засідання на 11.09.2025 – 14:00, згідно п. 4 ч. 5 ст. 198 ЦПК України та за клопотання представника відповідача – адвоката Усачука Олексія Івановича
19.08.2025 судом отримано від Головного управління ДПС у Київській області інформацію на виконання ухвали суду від 04.08.2025 про витребування доказів. 
11.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.10.2025 – 14:00.
03.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника відповідача - ОСОБА_11 
06.10.2025 справу знято з розгляду, у зв`язку з відпусткою головуючого судді, та перенесено судове засідання на 20.10.2025 – 14:00.
20.10.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 10.11.2025 - 15:00, у зв`язку з тим, що стороною відповідача подано до суду заяву, яка має бути розглянута до початку розгляду справи по суті.
21.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою заяву відповідача - Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», про відвід головуючого судді Бондаренко О.В. від розгляду цивільної справи №357/4217/25, провадження №2/357/2931/25, визнано необґрунтованою та заяву відповідача, про відвід головуючого судді Бондаренко О.В. від розгляду цивільної справи №357/4217/25, провадження №2/357/2931/25, передано для вирішення питання про відвід судді у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
23.10.2025 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранова А.Ю. у задоволенні заяви Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» про відвід судді відмовлено.
10.11.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в судовому засіданні на 10.12.2025 – 14:30, для повторного виклику третьої особи - ОСОБА_1 та виклику свідків.
10.12.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про оголошення перерви в судовому засіданні на 28.01.2026 – 14:00, для повторного виклику третьої особи - ОСОБА_1 .
28.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, проперехід до стадії ухвалення судового рішення та згідно ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 09.02.2026 – 16:00.
Позивачка – ОСОБА_2 у судове засідання у не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.
Представник позивачки - адвокат Олійник Інна Станіславівна у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що орендна плата припинилася нараховуватись у 2019 році, тобто підприємство знало, що немає кому платити кошти за договором. Після отримання свідоцтва на спадщину позивачка вже не отримувала орендну плату. Один із братів отримав допомогу на поховання від підприємства у 2019 році – ОСОБА_1 у розмірі 2484,47 грн, отже, відповідач знав, що орендодавець помер. З 2019-2021 роки позивачка не отримувала орендну плату. Строк дії договору оренди закінчився, однак його пролонговано в односторонньому порядку незаконно. Відповідач не скористався своїм першочерговим правом на переукладення договору, позивачці нічого не направляли, ні пропозиції про укладення договору чи додаткові угоди. У договорі вказано, що він припиняється як в ч. 1 ст. 131 Закону України «Про оренду землі». Підприємство 24.09.2025 прислало лист та гроші, але позивачка відразу їх повернула. Орендну плату з 2019-2024 роки позивачка отримала до отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Тому, той спосіб захисту, який заявлений позивачкою має привести до відновлення права позивачки. Крім того, є рішення суду про виділ земельної ділянки в натурі, однак, позивачка не може користуватися земельною ділянкою, так як діє договір оренди, тим самим позивачка не може реалізувати своє право власності. Також, зазначила, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.
Представник відповідача – адвокат Усачук Олексій Іванович, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивачка прийняла дію договору, отримавши орендну плату з 2019-2024 роки. Відповідач сплатив їй ці кошти, вони не поверталися. Будь-яке виконання будь-яких дій свідчить про існування договору, тому цей договір діє і не може визнаватися недійсним чи припинятися. Позивачка має 9/10 часток земельної ділянки, а інший співвласник – 1/10 частки земельної ділянки, тобто позивачка не єдина співвласниця земельної ділянки, але чомусь інший співвласник третя особа, а не позивач. Позивачка не є власником цілого об`єкта нерухомого майна. На момент реєстрації продовження строку дії договору, вони не були ще власниками земельної ділянки. Про нових власників вони дізналися, лише після того, як вони про це повідомили.
Третя особа – ОСОБА_1 судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав думку представника відповідача та зазначив, що його батько уклав договір оренди землі та хвалив підприємство, оскільки вони виплачували гроші. Тому він, після смерті батька, уклав договір з цим підприємством на належну йому 1/10 частину земельної ділянки. Коли помер батько, то поховав його він. Підприємство кошти на поховання батька йому платило, він спочатку і не знав про цю фірму. Чи отримували гроші інші брати не знає. Він зустрічався із представником підприємства, але він не знав смерть батька, договір автоматично перейшов на наступний строк. Щодо розподілу землі нічого не сказали. Підприємство дало йому договір та він його підписав. Його влаштовують відносини з підприємством, оскільки він отримує орендну плату.
Третя особа - державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Кошовий В`ячеслав Петрович, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення та заяви з процесуальних питань до суду не подав.
Суд, заслухавши учасників справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).
Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Встановлено, що між ОСОБА_3 та ПП «Технофарм-Україна» було укладено договір оренди землі (без номера та дати укладення), який зареєстрований у Київській обласній філії ДП «Центр ДЗК» БЦ РВ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №041093602074від 08.11.2010, відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,651 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №258068, ЯА №258069, виданого Білоцерківською райдержадміністрацією 03.11.2004 реєстраційний №443, №441. 
Відповідно до п. 6 Договору, договір оренди укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
З матеріалів справи вбачається, що предметом договору оренди землі, який був укладений між ОСОБА_3 та ПП «Технофарм-Україна» та зареєстрований 08.11.2010, були дві земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 : 1) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2009, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Примак А.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-1019, після померлої ОСОБА_4 , згідно якого спадкове майно належало померлій на підставі державного актусерії ЯА №258068 від 30.12.2004, що виданий на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 03.11.2004 №399 на земельну ділянку площею 3,421 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220484100:03:006:0005; 2) на підставі державного акту серії ЯА №258069 від 30.12.2004, який виданий розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 03.11.2004 №399 на земельну ділянку площею 3,230 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220484100:03:006:0006.
Також, з матеріалів справи, вбачається, що невід?ємною частиною договору оренди землі від 08.11.2010 є, зокрема, акт приймання – передачі орендованої земельної ділянки підписаний сторонами договору.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який являється батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.
09.08.2022 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 20.09.2022, у справі № 357/13574/19, провадження №2/37/197/22, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, про визначення заповіту недійсним, задоволено та визнано заповіт, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений 27 лютого 2017 року секретарем виконавчого комітету Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за №16, недійсним. 
Позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є власником 9/10 часток земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2024, виданого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого за №2-75 (право власності на 4/5 часток земельної ділянки) та на підставі договору дарування частини земельної ділянки від 07.02.2024, посвідченого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого за №2-82 (право власності на 1/10 частки земельної ділянки). 
Третя особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є власником 1/10 частки земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2024, виданого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого за №2-77. 
Таким чином позивачка - ОСОБА_2 , яка має у власності 9/10 часток земельної ділянки, та третя особа - ОСОБА_1 , який має у власності 1/10 частки земельної ділянки, є співвласниками земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07.02.2024.
Також, судом встановлено, що власником земельної ділянки загальною площею 3,230 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0031 (до зміни: 3220484100:03:006:0006), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, є онук померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.01.2024, виданого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого а №2-17 (4/5 частки земельної ділянки) іна підставі договору дарування від 26.01.2024, посвідченого державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрованого за №2-43 (1/5 часток земельної ділянки), та вказана земельна ділянка передана в оренду ФОП ОСОБА_7 на підставі договору оренди землі від 19.02.2024, строком до 2034 року.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Також, встановлено, що 01.03.2021 Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» звернулося до суб`єкта державної реєстрації Маловільшанської сільської ради із заявою №22, у якій просило у зв ’язку зі смертю орендодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 , поновити договір оренди, укладений між ОСОБА_3 та ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220484100:03:006:0006 та 3220484100:03:006:0005, загальною площею 6,651 га, на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації та права власності спадкоємця на земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини від умерлого.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 250921676 від 01.04.2021, вбачається, що 26.03.2021 державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовий В`ячеслав Петрович здійснив державну реєстрацію іншого речового права: 41294858, підстава для державної реєстрації:договір оренди землі, серія та номер: 041093602074, виданий 08.11.2010, видавник ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ; заява, серія та номер: 22, виданий 01.03.2021, видавник ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА»; відомості з ДЗК, серія та номер: 38962142, виданий 26.03.2021, видавник Державний земельний кадастр; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57423028 від 01.04.2021; вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: строк дії: строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, дата укладання договору (після 2013 року)/ Дата державної реєстрації (до 2013 року): 08.11.2010, строк: 20 років, дата закінчення дії: 08.11.2030, з правом пролонгації, договір оренди поновлюється за заявою орендаря у відповідності до ст. 19 Закону України «Про оренду землі»; відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», орендодавець: ОСОБА_3 ; опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 3,4174 га.
01.04.2021 державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Кошовий В`ячеслав Петрович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером 57423028, яким зареєстрував право оренди земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, строком до 08.11.2030 за Приватним підприємством з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», що підтверджується копією рішення.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.
Ст. 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч1, ч.2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у ч.1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з ч. 2, ч.3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законами, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».
Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч.1 ст. 5 вказаного Закону).
Ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, договір оренди землі є договором, за яким у сторін виникають обов`язки щодо його виконання: в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря – обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст. 182 ЦК України).
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст. 210 ЦК України).
Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч.3 ст. 640 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі).
Відповідно до частини четвертої статті 124, статті 125, частини п`ятої статті 126 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; відповідальність сторін (частина перша стаття 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення договору оренди землі).
Згідно із статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ПП «Технофарм-Україна», був укладений договір оренди землі, який 08.11.2010 зареєстрований у встановленому законодавством порядку, земельна ділянка була передана орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк – 10 років, про що зазначено вище у рішенні.
Відповідно до п. 39 Договору договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 
Таким чином момент набрання чинності цього договору сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації, а тому така умова зазначеного договору відповідає статті 18 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV.
Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою поновлення договору оренди землі слугувала заява відповідача №22 від 01.03.2021 до суб`єкта державної реєстрації Маловільшанської сільської ради ОСОБА_6 , у якій орендар просив поновити договір оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3220484100:03:006:0006 та 3220484100:03:006:0005 загальною площею 6,651 га між ОСОБА_3 ПП з II «Технофарм-Україна» на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації та права власності спадкоємця на земельну ділянку та на підставі вказаної заяви право оренди на земельну ділянку об`єкту оренди договору оренди землі загальною площею 3,4174 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005 поновлено та зареєстровано за ПП з ІІ «Технофарм-Україна» до 08.11.2030. Договір оренди землі загальною площею 6,651 га був поновлений до 08.11.2030 після закінчення строку його дії в односторонньому порядку за заявою відповідача на одну земельну ділянку, площею 3,4174 га (кадастровий номер 3220484100:03:006:0005), а право оренди на іншу земельну ділянку площею 3,2300 га (кадастровий номер 3220484100:03:006:0006 змінений автоматизовано на 3220484100:03:006:0031) припинено, у зв`язку з закінченням строку дії та передане в оренду 19.02.2024 ФОП ОСОБА_7 на 10 років, тобто до 19.02.2034. Статтю 19 ЗУ «Про оренду землі» було доповнено частиною 7 згідно із Законом № 1533-VII1 від 20.09.2016 в редакції Закону № 340-ІХ від 05.12.2019. Однак, станом на дату укладення договору оренди землі від 08.11.2010 вищевказаної норми не існувало. Згідно перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на дату поновлення договору оренди землі) поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами чинними на момент їх укладення. Крім того ч. 7 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» щодо поновлення договору не може бути застосована у даному випадку, оскільки договір оренди землі містить умови про його поновлення та площа земельної ділянки яка передана в оренду відповідно до Договору оренди землі змінилась з 6,651 га на 3,4174 га, що є зміною істотної умови договору та виключає можливість застосування такого інституту права як поновлення договору оренди землі.
Суд, частково враховує зазначені твердження представника позивачки виходячи з наступного.
За нормами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
Встановлено, що орендодавець ОСОБА_3 , який уклав договір оренди землі 08.11.2010, зі строком дії до 08.11.2020, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення строку дії договору 
Порядок поновлення договору оренди земельної ділянки, у разі смерті орендодавця, передбачено ст. 19, ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент закінчення строку дії договору оренди землі) якщо строк дії договору оренди землі, що не містить умови про його поновлення, закінчився у день або після смерті орендодавця, договір за заявою орендаря поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Зазначена заява має бути подана до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно протягом одного місяця з дня, коли орендарю стало відомо про смерть орендодавця. З моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку, передану в оренду особою, яка управляє спадщиною, або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлою договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Встановлено, що 01.03.2021 Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» звернулося до суб`єкта державної реєстрації Маловільшанської сільської ради із заявою №22, у якій просило у зв ’язку зі смертю орендодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , поновити договір оренди, укладений між ОСОБА_3 та ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», на земельні ділянки з кадастровими номерами 3220484100:03:006:0006 та 3220484100:03:006:0005 загальною площею 6,651 га на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації та права власності спадкоємця на земельну ділянку.
26.03.2021 державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області Кошовий В`ячеслав Петрович здійснив державну реєстрацію іншого речового права: 41294858, на підставі договору оренди землі №041093602074 від 08.11.2010, заяви ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» №22, від 01.03.2021 та відомостей з ДЗК №38962142 від 26.03.2021, яким зареєстрував право оренди лише земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, строком до 08.11.2030 за Приватним підприємством з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА».
У ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» порушено місячний строк для подачі заяви до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця, оскільки орендар ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» у третьому кварталі 2019 року здійснив виплату на поховання ОСОБА_1 , брату позивачки та третьої особи, у розмірі 2484,47 грн, тим самим був обізнаний про смерть орендодавця ще у 2019 році, а із заявою про поновлення договору оренди землі підприємство звернулося лише 01.03.2021. 
Вказане підтверджується відомостями про джерела доходів ОСОБА_1 за 2019 рік та показами свідка.
Свідок ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) у судовому засіданні дала показання, що позивачка є її рідною сестрою, після смерті батька, у 2019 році брати взяли свідоцтво про смерть і поїхали отримати орендну плату. ОСОБА_13 сказав їй, що вони втрьох отримали кошти на поховання у розмірі 2500,00 грн, орендну плату не отримали. Орендар взяв пай, продовжив оренду і незаконно утримує землю. Підприємство Технофарм дізналося про смерть батька ще у 2019 році від братів. Вона не була присутня при отриманні братами коштів, брат лише показав гроші, які він отримав від підприємства на поховання. В неї не дуже хороші відносини із двома братами, а з братом ОСОБА_14 хороші відносини. ОСОБА_2 не брала гроші від підприємства. 
Водночас, суд враховує, що п. 36 Договору оренди землі передбачено те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов договору або розірвання договору.
Смерть орендодавця не є підставою для припинення дії договору оренди, а також для його розірвання чи зміни його умов. Усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємців, які зобов`язані продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 р. у справі № 514/136/17.
Отже, договір оренди землі від 08.11.2010 продовжував свою дію, навіть після смерті орендодавця, а тому, орендар земельної ділянки міг продовжувати користуватись земельною ділянкою і після смерті орендодавця, навіть якщо строк дії договору закінчився, до повідомлення його (орендаря) про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємців. 
Крім того, суд враховує, що орендар ПП з ІІ «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» належним чином виконував умови договору оренди землі від 08.11.2010 ще за життя ОСОБА_3 , а саме виплачував щороку орендну плату, що підтверджується інформацією Головного управління ДПС у Київській області про доходи ОСОБА_3 , отримані від надання майна в лізинг, оренду або суборенду від податкових агентів за період з четвертого кварталу 2011 року по четвертий квартал 2020 року, та виплатив позивачці ОСОБА_2 орендну плату за період з 2019 до 2024 року у розмірі 105750,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №3578 від 01.11.2024, на підставі її заяви від 18.10.2024, що підтверджується матеріалами справи та визнається позивачкою.
А тому, дії позивачки - ОСОБА_2 , зокрема, з отримання орендної плати, підтверджують фактичне визнання нею поновлення договору оренди землі від 08.11.2010, зокрема, до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку.
Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивачкою при зверненні до суду було порушено доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non conce dit venire contra factump roprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), оскільки, позивачка отримувала орендну плату, тобто вона фактично визнала та схвалила наявність договірних правовідносин з відповідачем на умовах оспорюваного права оренди.
Однак, суд критично оцінює зазначене твердження представника відповідача, оскільки позивачка отримала орендну плату за період з 2019-2024 роки, саме до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування і моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємців, та 24.09.2025 повернула грошові кошти у розмірі 22725,00 грн, шляхом переказу на рахунки ПП з ІІ «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», які були надіслані їй в якості сплати орендної плати згідно договору оренди землі від 08.11.2010 за 2025 рік, що підтверджується копією квитанції та не заперечується сторонами у справі.
Також, умовами договору, а саме п. 6 Договору оренди землі, передбачено, що договір оренди укладено на 10 років та після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Так, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.
Відповідно до частин першої – п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із ст. 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Водночас, згідно ч. 6, ч. 8 ст. 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою і п`ятою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку. З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення.
Таким чином, після того, як земельна ділянка буде успадкована, попередній орендар має переважене право на продовження строку дії договору за умови письмового повідомлення нового власника про своє бажання.
Для цього законом передбачено, що новий власник, у даному випадку спадкоємці орендодавця, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку, зобов`язані повідомити діючого орендаря про набуття права власності на земельну ділянку та з цього часу, орендар має не менше місяця щоб надіслати спадкоємцям лист-повідомлення про бажання поновити договір оренди та додаткову угоду про поновлення договору.
Отже, враховуючи вищевикладене, якщо орендар має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, він має повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку, тобто, протягом місяця з дня отримання листа про перехід права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Встановлено, що 01.03.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на виконання вимог ст. 148-1 ЗК України, направили ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» лист-повідомлення, у якому вказали, що вони є новими власниками земельної ділянки, надали правовстановлюючі документи та повідомили, що строк дії договору оренди землі від 08.11.2010 закінчився ще 08.11.2020, станом на дату укладення договору (08.11.2010) умови поновлення Договору оренди землі, яка міститься в п. 7 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» не існувало, тому поновлення незаконне, умови Договору оренди землі також містять умови про поновлення, тому умови п.7 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» застосуванню не підлягають та просили розірвати договір оренди землі, підписати угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки та акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.
25.03.2024 ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» направило позивачці ОСОБА_2 лист-відповідь №61, у якому зазначило про відмову відписати акт приймання-передачі (повернення) земельної ділянки, оскільки інший співвласник ОСОБА_1 25.03.2024 подав до підприємства заяву, у якій відкликав раніше подану ним заяву від 01.03.2024 та просив не вчиняти жодних дій щодо підписання угоди про розірвання договору оренди та акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки та не заперечував щодо наявності зареєстрованого права оренди, адже має непохитне бажання залишити в користуванні підприємства земельну ділянку загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, строком до 08.11.2030.
Встановлено, що 16.04.2024 та 19.04.2024 ОСОБА_2 повторно зверталася до ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» із заявами про повернення земельної ділянки.
17.05.2024 ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» у свій відповіді №79/1 на вказані заяви зазначив, що обов`язкове повернення земельної ділянки відбувається виключно після припинення або розірвання договору землі на підставі на ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» та вкотре зазначив, що у підприємства відсутні правові підстави для підписання акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки за договором оренди землі від 08.11.2010, оскільки на адресу підприємства надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій останній просив не вчиняти жодних дій щодо підписання угоди про розірвання договору оренди та акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки та не заперечував щодо наявності зареєстрованого права оренди, адже має непохитне бажання залишити в користуванні підприємства земельну ділянку загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, строком до 08.11.2030. Крім того, підписання документів про розірвання договору оренди землі за відсутності згоди інших співвласників є підставою для визнання такого правочину недійсним.
Враховуючи вищевикладене, спадкоємці орендодавця – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконали вимоги закону про повідомлення орендаря (користувача) земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності, про перехід права власності на земельну ділянку, а орендар ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», що отримав вказаного листа, не скористався своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, шляхом направлення спадкоємцям лист-повідомлення про бажання поновити договір оренди землі разом з додатковою угодою про поновлення договору, враховуючи, що земельна ділянка площею 3,2300 га (кадастровий номер: 3220484100:03:006:0006 змінений автоматизовано на 3220484100:03:006:0031), яка передавалася ще ОСОБА_3 в користування ПП з II «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», належить ОСОБА_5 та передана в оренду 19.02.2024 ФОП ОСОБА_7 на 10 років, строком до 19.02.2034.
Отже, відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів того, що орендар мав намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а тому міг користуватися земельною ділянкою до моменту державної реєстрації права власності спадкоємців, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємців.
Таким чином, твердження відповідача, що у підприємства відсутні правові підстави для підписання акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки за договором оренди землі від 08.11.2010, оскільки на адресу підприємства надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій останній просив не вчиняти жодних дій щодо підписання угоди про розірвання договору оренди та акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки та не заперечував щодо наявності зареєстрованого права оренди, адже має непохитне бажання залишити в користуванні підприємства земельну ділянку загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, строком до 08.11.2030, суд оцінює критично виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Однак, позивачка і третя особа, які є співвласниками земельної ділянки загальною площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 з визначеними частками 9/10 та 1/10 частка відповідно, спільної згоди щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою дійти не можуть. 
10.01.2025 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/1313574/19, провадження №2/37/841/25, яке набрала законної сили 28.10.2025, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2025 рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2025 залишено без змін, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» про припинення права спільної часткової власності та виділення в натурі частки земельної ділянки, задоволено та припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділено в натурі у власність ОСОБА_2 9/10 земельної ділянки, що становить площу 3,0757 га, відповідно до варіанту №1 висновку судового експерта ОСОБА_9 ТОВ «НІСЕ-Експертиза» за результатами земельно-технічної експертизи №105 від 23.09.2024 із земельної ділянки загальною площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (у минулому територія Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області), кадастровий номер 3220484100:03:006:0005, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесенні за проведення земельно-технічної експертизи по справі в розмірі 15600,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, загалом 22600,00 грн
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, 02.12.2025 позивачка - ОСОБА_2 зверталася до землевпорядної організації з заявою щодо виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 10.01.2025 у справі №357/1313574/19 з метою поділу земельної ділянки загальною площею 3,4174 га, кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (у минулому територія Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області) та їй було відмовлено у здійсненні поділу, оскільки крім рішення суду про поділ земельної ділянки необхідно надати нотаріальне засвідчене погодження землекористувача щодо поділу земельної ділянки, що підтверджується копією відповіді №15/2025 від 03.12.2025.
Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Таким чином, позивачка, маючи у власності виділену в натурі 9/10 частин земельної ділянки загальною площею 3,4174 га, яка розташована на території Маловільшанської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (у минулому територія Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області), кадастровий номер: 3220484100:03:006:0005, не може її використовувати на свій розсуд, оскільки є обтяження у вигляді зареєстрованого права оренди. 
Крім того, ОСОБА_1 , відмовлявся проводити поділ спірної земельної ділянки, адже заперечував проти позовних вимог у справі №357/1313574/19, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне підприємство з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» про припинення права спільної часткової власності та виділення в натурі частки земельної ділянки, тому, аргументи відповідача щодо спільного подання позовної заяви співвласниками спростовуються даним рішенням, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по різному бажають використовувати земельну ділянку.
Щодо обраного позивачкою способу захисту права та щодо позовної вимоги про визнання права оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» (номер запису про інше речове право 41294858) на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 таким, що припинене та припинення державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 площею 3,4174 га, проведену на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ПП «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» та заяви Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» №22 від 01.03.2021, номер запису про інше речове право 41294858, дата державної реєстрації 26.03.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57423028 від 01.04.2021, слід зазначити наступне.
Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 29), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 62)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанова від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); також постанова Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).
Тлумачення, як ст. 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі №519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц. 
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України).
Тлумачення п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі №127/23627/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №233/4580/20).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 152)). Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону №1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (близький за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №513/879/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22.
Такий підхід в подальшому виснувала і Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.
Тому, враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовної вимоги про визнання права оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» (номер запису про інше речове право 41294858) на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 таким, що припинене та припинення державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005 площею 3,4174 га, слід відмовити з мотивів обрання позивачкою належного способу захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту права є вимога про визнання відсутнім права оренди.
Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо визнання відсутнім права оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на земельну ділянку площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (номер запису про інше речове право 41294858) підлягає до задоволення. 
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись 14 Конституції України, ст. 3, 11, 13, 15, 16, 182, 210, 316, 317, 319, 358, 640, 626, 770, 792, 1216, 1218, 1220, 1268 ЦК України, ст. 78, 79, 126, 148-1 Земельного Кодексу України, Законом України «Про оренду землі», ст. 4, 12, 13, 76 – 82, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати відсутнім право оренди Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на земельну ділянку площею 3,4174 га з кадастровим номером: 3220484100:03:006:0005, що розташована на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (номер запису про інше речове право 41294858).
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення (проголошення) рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка – ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Приватного підприємства з іноземними інвестиціями «ТЕХНОФАРМ-УКРАЇНА», ЄДРПОУ: 31949739, місцезнаходження: вулиця Новоселиця, будинок 2а, село Великополовецьке, Сквирський район, Київська область.
Третя особа – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа – Державний реєстратор Маловільшанської сільської ради Кошовий В`ячеслав Петрович, місцезнаходження: вулиця Перемоги, будинок 24, село Мала Вільшанка, Білоцерківський район, Київська область.
Рішення складено 09.02.2026. 
Суддя: 	О. В. Бондаренко