ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 грудня 2025 року           справа №200/2237/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Олішевська В.В.) у справі  № 200/2237/25 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність стосовно не виплати поточної пенсії та недоотриманої пенсії з 07.10.2009 року на її особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ “Ощадбанк”;
- зобов`язати здійснювати виплату поточної пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 07.10.2009 року на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ “Ощадбанк”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 поточної пенсії та недоотриманої пенсії з 07.10.2009 року на особистий банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 виплату нарахованих сум пенсії за період з 07.10.2009 по 31.08.2024, поновити нарахування та виплату пенсії з 01.09.2024 та виплатити заборгованість, що утворилась, на її особистий банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт вказав, що заява про виплату пенсії станом на 09.04.2025 особисто від позивача не надходила.
Вважає дії щодо призупинення виплати пенсії правомірним. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду  справу № 200/2237/25, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд». 
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги,   перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , Ізраїль, 
Постановою Першого апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 200/6937/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію, з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”,  на підставі документів наданих позивачем, з компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.08.2024 № 057250006033 на виконання вказаної постанови суду позивачу перераховано пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2009.
Відповідно до наданого відповідачем витягу з ІКІС ПФУ Підсистема: призначення та виплата пенсій (ППВП) з жовтня 2009 року по серпень 2024 року пенсія нараховувалась, проте не виплачувалась.
У серпні 2024 року виплату пенсії заблоковано до з`ясування.
Відомостей щодо поновлення виплати пенсії позивачу матеріали справи не містять.
16.01.2025 представник позивача звернувся через веб-портал ПФУдо відповідача із заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-25-010135 про виплату пенсії на рахунок, відкрити в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 .
Листом від 27.01.2025 № 2306-1221/М-02/8-0500/25 відповідач повідомив представника позивача, що подання заяви про виплату пенсії електронною поштою з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису представника за довіреністю, не передбачено діючим законодавством.
Рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема:
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні”, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь -  якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку  пенсій,  у  строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в  грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним  органом  відповідного  рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.
Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим Постановою КМУ від 30.08.1999 №1596 (далі - Порядок №1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.
Відповідно до п.6 Порядку №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.
Згідно п.10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.
Разом з тим, вищезазначені норми не містять вказівок про те, що останній повинен саме прибути до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості подати заяву та належні документи поштою або через електронний кабінет чи через уповноваженого представника.
Органи Пенсійного фонду України та органи соціального захисту населення формують перелік одержувачів на підставі отриманих заяв про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка та разом із необхідними для відкриття поточних рахунків таким особам документами та відомостями, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку, подають його відповідному уповноваженому банку у строки, визначені у договорі, але не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати прийняття документів.
Уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.
Уповноважений банк щомісяця не пізніше 20 числа подає органам Пенсійного фонду України або органам соціального захисту населення перелік відкритих за зверненнями органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення поточних рахунків одержувачам із зазначенням номерів таких рахунків та інформації про укладення договорів банківського рахунка з одержувачами, а в разі відмови у відкритті поточного рахунка - інформацію про причину відмови.
Заява про виплату пенсії може подаватися до органу Пенсійного фонду України в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису.
Відтак, відкриття в АТ «Ощадбанк» банківського рахунку на ім`я позивача свідчить про те, що особу позивача та автентичність наданих нею документів, що посвідчують її особу, а також особисте волевиявлення щодо відкриття банківського рахунку, установлено уповноваженими особами банку.
Суд зазначає, що представником позивача до матеріалів справи долучено апостильоване звернення до ПФУ від 19.11.2024, до якого, зокрема, було долучено заяву позивача від 11 червня 2024 року про виплату пенсії на її банківський рахунок, відкритий у ПАТ «ПриватБанк».
Разом з тим, відомостей щодо направлення вказаної заяви адресату матеріали справи не містять.
Крім того16.01.2025 представник позивача згідно довіреності від 11.06.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою, в якій просив перераховувати пенсію на особистий банківський рахунок позивача НОМЕР_1 , реквізити якого вказано в його апостильованій особистій заяві про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок, яка прикладена з електронним підписом представника позивача.
Під особистим зверненням пенсіонера згідно пункту 10 Порядку №1596 слід розуміти особисте підписання ним заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення із заявою до органу пенсійного фонду.
Крім того, особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в Пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право позивача на звернення до пенсійного органу через уповноваженого представника, а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.
З огляду на зазначене, заява позивача про виплату пенсії на банківський рахунок подана до ПФУ в установленому законом порядку.
Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
За таких обставин, суд доходить до висновку щодо протиправності відмови відповідача у виплаті позивачу пенсії на її поточний рахунок, відкритий  АТ «Ощадбанк».
Право позивача на поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 встановлено постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 200/6937/21.
За період з 07.10.2009 по 31.08.2024 пенсія та компенсація втрати частини доходу у загальній сумі 377925,20 грн позивачеві нараховувалась, проте не виплачувалась.
Доказів нарахування та виплати позивачу пенсії з вересня 2024 року матеріали справи не містять.
Право адвоката Меламеда Вадима Борисовича на представництво інтересів позивача підтверджено ордером серії АА № 1027011 від 30.04.2020.
Твердження відповідача щодо спливу строку договору про надання правової допомоги від 29.05.2017 гуртуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами. 
З урахуванням вищевикладеного вбачається, що Пенсійним фондом України порушено вимоги ст. 19 Конституції України, оскільки позивачу не виплачується пенсія, права позивача мають бути відновленими шляхом зобов`язання управління  поновити ОСОБА_1 виплату нарахованих сум пенсії за період з 07.10.2009 по 31.08.2024, поновити нарахування та виплату пенсії з 01.09.2024 та виплатити заборгованість, що утворилась, на її особистий банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями  250, 257,  308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного від 05 червня 2025 року у справі  № 200/2237/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі № 200/2237/25  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.

Судді                                                                                                                  А.В. Гайдар                                           
                                                                                                                                      Т.Г. Гаврищук
                                                                                                                                І.В. Сіваченко