Справа № 645/8069/25
Провадження № 2/645/3891/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року            м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Федорової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Карпунець Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Немишлянського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Позивачка  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15 450,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн..
В обґрунтування позову вказала, що вона є власницею квартири та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 14.06.2025 року близько 02:00 ночі вона прокинулась від гучних безперервних звуків, оскільки у вхідні двері її квартири гучно стукала стороння особа. Підійшовши до двері та ввімкнувши відеодомофон, вона побачила, що її сусід ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наносив удари по її вхідній двері та викрикував нецензурну лайку та погрози. Це продовжувалось протягом 20 хвилин. Після чого, повернувшись до себе в квартиру, він вийшов із предметом в руках (візуально молоток) та вже почав наносити удари по двері цим предметом. Після чого, позивачка викликала наряд поліції, які застали правопорушника на місці вчинення протиправних дій та здійснили перешкоду у продовженні вчиненні протиправних дій. В результаті його дій було пошкоджено вхідні двері та повністю знищено зовнішню частину відеодомофону. У зв`язку із неправомірними діями відповідача було пошкоджено майно позивачки, на відновлення якого нею було витрачено власні грошові кошти в сумі 7350,00 грн. - вартість ремонту пошкодженої дверної накладки та 8100,00 грн. - вартість ремонту пошкодженого відеодомофону, які позивачка просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачка вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн..
Ухвалою Немишлянського районного суд міста Харкова від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою».
Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, відзив на позовну заяву, відповідно до приписів ст. 178 ЦПК України, не подав, жодних клопотань на адресу суду не направляв. 
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до п.п. 2 та 7 ч. 2 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. 
Частиною 3 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).
Також відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
За таких обставин, беручи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
З матеріалів справи випливає, що позивачка є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 309412667 від 09.09.2022 року.
На підтвердження факту завдання шкоди позивачці відповідачем ОСОБА_1 надала до матеріалів справи оригінал відповіді ВП №2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області № 243842-2025 від 04.10.2025 року, зі змісту якої убачається, що відділом поліції розглянуто звернення щодо надання відповіді, в якій підтверджено причетність гр. ОСОБА_2 до пошкодження майна ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Дане звернення було зареєстровано в ІКС ІПНП відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області № 21048 від 03.09.2025. За даним фактом проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що працівниками поліції були вжиті усі можливі заходи в межах компетенції поліції. Також в даній події не вбачається складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим перевірка закінчена, а матеріали списані висновком до справи. Одночасно повідомлено, що звернення останньої з приводу пошкодження майна громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , що надійшло до ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області 14.06.2025 року, було належним чином зареєстроване у ІКС ІПНП №11911 та розглянуте у строки, визначені чинним законодавством України. Під час відпрацювання вищевказаного матеріалу було встановлено, що 14.06.2025 року приблизно о 02:12 годині ОСОБА_1 звернулася на лінію «102» із повідомленням про пошкодження вхідних дверей та домофонного обладнання квартири АДРЕСА_3 . Зі слів заявниці, до зазначених дій причетний її сусід - громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець кв. АДРЕСА_4 . Згідно з наданими документами, сума заподіяної матеріальної шкоди становить 15 000 грн.
Позивачкою в обґрунтування позову надані фотографії, які підтверджують пошкодження майна.
Відповідно до Акта № 1191, складеного ФОП ОСОБА_3 18.06.2025 року, вартість ремонту пошкодженої дверної накладки складає 7350,00 грн. Замовником вказаного ремонту є ОСОБА_1 .
Відповідно до Товарного чеку Інтернет магазину «Оплайн» від 17.06.2025 року, вартість пошкодженого відеодомофону, а саме: відеопанелі, монтажного комплекту, кабелю комбінованого складає 8100,00 грн..
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Суд зауважує, що цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачці.
Також, суд бере до уваги Акт № 1191, складений ФОП ОСОБА_3 18.06.2025 року, складений на замовлення позивачки, за змістом якого вартість ремонту пошкодженої дверної накладки складає 7350,00 грн., а також Товарний чек Інтернет магазину «Оплайн» від 17.06.2025 року, за яким вартість пошкодженого відеодомофону складає 8100,00 грн..
Вказані письмові докази, які надані позивачкою в обґрунтування позову, з боку відповідача жодним чином не спростовані.
Таким чином факт пошкодження вхідної двері квартири, що належить позивачці на праві власності, та знищення зовнішньої частини відеодомофону підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи, в тому числі не доведено, що майнова шкода у загальній сумі 15000 грн. завдана позивачці не з його вини. Жодних доказів щодо спростування позиції позивачки матеріали справи не містять.
Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, натомість відповідачем жодним доказом у розумінні положень ст. 76 ЦПК України не доведено того, що залиття сталося не з вини відповідача.
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
За таких обставин, встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до пошкодження майна позивачки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у завданні позивачці матеріальної шкоди внаслідок пошкодження відповідачем майна останньої, а тому з відповідача підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 15450,00 грн.
Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачці завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їй майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, завданих пошкодженням її майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у повному обсязі.
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивачки надано суду договір № 21/07-1 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 21.07.2025 року, розрахунок суми вартості послуг № 1 за договором № 21/07-1 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 21.07.2025 року, сума яких складає 5000 грн., акт прийому-передачі № 1 виконаних робіт (наданих послуг) за вказаним договором та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10 від 21.07.2025 року про сплату ОСОБА_1 5000 грн. за договором № 21/07-1 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 21.07.2025 року.
Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою, суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 15 450,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн..
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
Відповідач – ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків, паспорт, місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 22.01.2026 року.
Суддя О.В. Федорова