Справа № 444/2229/25
Провадження № 2/444/1353/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року        м. Жовква
Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Мікула В. Є.
секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області  цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідент.номер: НОМЕР_2 ) до Жовківського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції ( м.Львів) (80300, Львівська обл., м Жовква, вул. Воїнів УПА, 35, код ЄДРПОУ 43317547, адреса електронної пошти:zhovkvaVDSV@ukr.net), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції Жовківська державна нотаріальна контора 80300. Львівська обл., м.Жовква, вул.Воїнів УПА, 1) про скасування заборони,-
В С Т А Н О В И В :
Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять суд скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження : 4363015 дата, час державної реєстрації: 12.01.2007р.; 12:01:29 підстава для державної реєстрації : повідомлення, 3, 16.04.1974, Львівська обласна контора Будбанку; реєстратор-заявник: Жовківська державна нотаріальна контора , 80300, Львівська обл., Жовківський р-н, м.Жовква, вул.Воїнів УПА,1, (03252) 2-24-34; вид обтяження: заборона (архівний запис), об`єкт обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: Жовква, адрес: АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_3 .
В обґрунтування вимог покликається на те, 17 січня 2007 року Жовківською державною нотаріальною конторою, як реєстратором за № 4363015 зареєстровано заборону на будинок АДРЕСА_3 ОСОБА_3 на підставі повідомлення, 3, 16.04.1974, Львівська обласна контора Будбанку. 
Позивачі звернулися до Жовківського РВДВС Західного міжрегіонального управління юстиції щоб з`ясувати причини накладення арешту.
Однак, в Жовківському РВДВС Західного міжрегіонального управління юстиції повідомили про відсутність виконавчих проваджень щодо ОСОБА_3 .
Просять позов задоволити.
Відповідач Жовківський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління МЮ щодо позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві від 15.07.2025р. № 20969.
Співвідповідач Жовківська державна нотаріальна контора у заяві повідомляє, що при внесені заборони відчуження на вищевказаний будинок Жовківська державна нотаріальна контора є лише виконавцем (реєстратором), запис архівний. 
Тому, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2024 року, виданого Жовківською державною нотаріальною конторою в рівних частинах тобто по 1\2.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.03.2025 року вбачається, що 17 січня 2007 року Жовківською державною нотаріальною конторою, як реєстратором за № 4363015 зареєстровано заборону на будинок АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 на підставі повідомлення, 3, 16.04.1974, Львівська обласна контора Будбанку. 
З листа Жовківської ДНК від 28 липня 2025 р. № 703\01-16 вбачається, що при внесені заборони відчуження на вищевказаний будинок Жовківська державна нотаріальна контора є лише виконавцем (реєстратором), запис архівний. 
З свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2024 року вбачається, що житловий будинок належав померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкому Жовківської міської ради, Львівської області від 12 лютого 2009 року зареєстрованого в Червоноградському бюро техінвентаризації 25 лютого 2009 року за № 26419730.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 73 Закону України "Про нотаріат" в редакції на час внесення відповідного повідомлення містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна. 
На час накладення заборони законодавством було встановлено, що накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Реєстраторами Реєстру заборон є:державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.
Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5).
Користувачі Реєстру заборон (далі - Користувачі) - юридичні або фізичні особи, які мають доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу на підставі відповідних договорів з Адміністратором, та отримують витяги з Реєстру заборон для власних потреб (пункт 1.6).
Надання доступу Реєстраторам і Користувачам до Реєстру заборон здійснюється 
забезпечує суверенітет, господарську самостійність республіки, її економічний і соціальний розвиток.
Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами,установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Оскільки, не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання щодо оплати штрафу, а сам позивач не є боржником за зобов`язанням, на підставі якого виникла заборона, тому існування такої заборони є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права власності на рухоме та нерухоме майно, у зв`язку з чим необхідно зняти відповідну заборону (арешт).
Висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.10.2020 року у справі 446/1366/18.
Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало.
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно листа Національного банку України від 14.06.2021 року № 27-0006/52849 зазначено у Державному реєстрі банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником Промбудбанку України.
Наявність цієї заборони унеможливлює реалізацію права, як власника будинковолодіння щодо володіння, користування та розпорядження майном та щодо непорушності права власності і обмеження у його здійсненні.
Відповідно до положень статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та статті 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність заборони відчуження накладеної на майно позивача, порушує його право вільно розпоряджатися своєю власністю, а відтак, захистити своє право він може лише у судовому порядку.
Згідно до вимог частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з постановою Верховного Суду України від 15.05.2013 в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до пунктів 74, 75 Порядку державної реєстрації правна нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових правна нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Згідно з п.п.5.1. пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 311 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV зі змінами, державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення.
Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.
З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1).
Зазначена норма матеріального права визначає правовласника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16).
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та те, що наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, а Жовківська державна нотаріальна контора, як реєстратор, не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачки заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.
Скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 4363015; дата, час державної реєстрації: 12.01.2007 р., 12:01:29, підстава для державної реєстрації: повідомлення, 3, 16.04.1974. Львівська обласна контора Будбанку; реєстратор- заявник: Жовківська державна нотаріальна контора: 80300, Львівська обл., Жовківський р-н, м.Жовква, вул. Воїнів УПА,1, (03252) 2-24-34; вид обтяження: заборона (архівний запис), об`єкт обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: Жовква, адрес: АДРЕСА_3 , власник:  ОСОБА_3 ; Додаткові дані: Архівний номер: 2195611 LVOV61, Архівна дата: 07.07.2000, Дата виникнення: 22.05.1974. № реєстра 219520-351, внутр. № 74015F2828F133304924, коментарий: 10-2\74.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його винесення безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2025 року.

Суддя:      Мікула В. Є.