ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 908/2388/21
провадження № 12-73гс24

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю. ,
судді-доповідача Ткача І. В. ,
суддів Банаська О. О. , Білоконь О. В. , Булейко О. Л. , Воробйової І. А. , Гімона М. М. , Губської О. А. , Ємця А. А. , Кишакевича Л. Ю. , Короля В. В. , Кравченка С. І. , Кривенди О. В. , Мазура М. В. , Мартєва С. Ю. , Пількова К. М. , Погрібного С. О. , Стефанів Н. С. , Шевцової Н. В. ,

за участю секретаря судового засідання Співака С. В. ,
представників учасників справи:
прокурора Зузака І. О. ,
позивача - Мироненко Н. О. ,
відповідача 1 - не з`явився,
відповідача 2 - Козла А. В. ,
відповідача 3 - не з`явився,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005» 

на постановуЦентрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 (головуючий суддя Іванов О. Г. , судді Верхогляд Т. А. , Парусніков Ю. Б. ), 

рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 (головуюча суддя Дроздова С. С. , судді Корсун В. Л. , Науменко А. О. ) та 

додаткове рішенняГосподарського суду Запорізької області від 12.01.2023 (головуюча суддя Дроздова С. С. , судді Корсун В. Л. , Науменко А. О. )

за позовом заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Комфі», 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005»,
3) Приватного підприємства «Терра Віта V»

про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними договорів, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна,

УСТАНОВИЛА:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У серпні 2021 року заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі - Міськрада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Комфі» (далі - ТОВ «Люкс Комфі», відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005» (далі - ТОВ «Арт 2005», відповідач 2), Приватного підприємства «Терра Віта V» (далі - ПП «Терра Віта V», відповідач 3), в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просив: визнати недійсними 12 рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з одночасним припиненням речових прав щодо цього майна; визнати недійсними 10 договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень; зобов`язати відповідача 3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна, а саме, 11 нежитлових приміщень (літера «А-1») за адресою: м Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056.

2. Позовні вимоги прокурор мотивував тим, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056, яка є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя, відповідачем 3 був самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля літера А-1 загальною площею 295,0 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А. Право власності на об`єкт зареєстроване за ТОВ «Люкс Комфі» на підставі договору оренди земельної ділянки, який за рішенням суду було розірвано, та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.01.2017 № ЗП142163643071, яка має ознаки підробки.

3. Оскільки реєстрація права власності за ТОВ «Люкс Комфі» та в подальшому перереєстрація права власності за ТОВ «Арт 2005» здійснені на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності, яка відповідачам у користування не передавалась, зазначені дії порушують право Міськради як власника земельної ділянки на користування та розпорядження нею, тому існує необхідність усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна.

4. Звернення прокурора до суду з указаним позовом спрямовано на захист інтересів територіальної громади як власника земельної ділянки комунальної власності, права якого порушені, обумовлено необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час користування земельними ділянками комунальної форми власності та викликано тим, що Міськрада як власник та розпорядник земель комунальної власності не вжила необхідних заходів до усунення порушень законодавства.

5. Відповідач 2 у відзиві на позов проти заявлених прокурором вимог заперечив у повному обсязі. Вказував на те, що державна реєстрація права власності на спірні об`єкти нерухомого майна відбулася під час дії договору оренди земельної ділянки; обставини щодо підробки декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.01.2017 № ЗП142163643071 не встановлені у визначеному законом порядку, тому відповідні твердження є помилковими. У свою чергу, відповідач 2 отримав право власності на об`єкти нерухомого майна на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від первісного власника цього майна - відповідача 1, права якого на той момент були визнані державою з дотриманням законодавчо встановлених процедур. Отже, право власності у відповідача 2 виникло на законних підставах, у зв`язку із чим позовні вимоги прокурора за своїми наслідками становлять втручання позивача у право відповідача 2 на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

6. Крім того, ТОВ «Арт 2005» заявило клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог щодо зобов`язання знести самочинне будівництво. Це клопотання обґрунтовувало тим, що відповідно до позиції Верховного Суду застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна, визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів, які не є ефективними способами захисту та не забезпечують усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Натомість вимоги щодо зобов`язання знести самочинне будівництво слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

7. 06.07.2007 на підставі рішення Міськради № 55/281 від 28.03.2007 між Міськрадою та ПП «Терра Віта V» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5722 га, розташованої в районі існуючого житлового будинку № 10-А на вул. Калнишевського у місті Запоріжжі , кадастровий номер 2310100000:06:001:0056, строк дії договору 10 років (далі - договір оренди).

8. Згідно з пунктом 1 договору оренди земельну ділянку надано в користування для розташування 14-поверхового житлового будинку із вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром. Пунктом 4 договору оренди визначено, що земельна ділянка вільна від забудови та інші об`єкти інфраструктури відсутні.

9. Згідно з актом приймання-передачі від 30.07.2007 Міськрада передала, а ПП «Терра Віта V» прийняло вказану вище земельну ділянку в користування.

10. У зв`язку з порушенням договору оренди, а саме систематичною несплатою орендної плати за користування земельною ділянкою, рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 908/2336/16 договір оренди розірвано, зобов`язано ПП «Терра Віта V» повернути на користь Міськради земельну ділянку площею 0,5722 га з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056.

11. 30.11.2016 ПП «Терра Віта V» в особі представника ОСОБА_5. уклало з ТОВ «Люкс Комфі» в особі директора ОСОБА_4 інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі літера А-1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, в районі існуючого житлового будинку № 10-А, загальною площею 295,0 кв. м (далі - інвестиційний договір).

12. Згідно з інвестиційним договором та додатком № 1 до нього ПП «Терра Віта V» як забудовник і ТОВ «Люкс Комфі» як інвестор домовилися про те, що за умови виконання інвестором своїх зобов`язань щодо здійснення інвестиції, яка складає 60 000 грн, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок забудовника або підрядної організації інвестор отримує у власність частку в розмірі 100 % в об`єкті інвестування - нежитловій будівлі (літера «А-1) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, в районі існуючого житлового будинку № 10-А, загальною площею 295,0 кв. м.

13. 01.02.2017 державним реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Запорізької області зареєстровано право власності за ТОВ «Люкс Комфі» на нежитлову будівлю (літера «А-1») загальною площею 295,0 кв. м за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, будинок 10-А, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1161502123101).

14. Підставою для реєстрації права власності стали такі документи: інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 30.11.2016 з додатком 1 до нього, договір оренди землі від 06.07.2007, технічний паспорт від 30.12.2016, декларація про готовність об`єкта до експлуатації ЗП142163643071 від 06.01.2017. 

15. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 908/2336/16 рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2016 залишено без змін.

16. 28.03.2017 державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Міськради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) внесено відомості щодо реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою міста Запоріжжя в особі Міськради на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056 площею 0,5722 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

17. Згідно з інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, вид використання - для розташування 14-поверхового житлового будинку із вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром.

18. На виконання наказу № 908/2336/16, виданого Господарським судом Запорізької області 11.01.2017, Хортицьким відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя 19.04.2017 складено акт про передачу земельної ділянки Міськраді. В акті зазначено, що місцеперебування боржника встановити неможливо, тому земельна ділянка площею 0,5722 га з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056, яка розташована в районі існуючого житлового будинку № 10-А на вул. Калнишевського у місті Запоріжжі , передається стягувачу без участі боржника.

19. На момент прийняття земельної ділянки Міськрадою на ній знаходиться металева огорожа, металева споруда (пересувна), залізобетонні конструкції, перекриті залізним настилом. Водночас забезпечено вільний доступ до зазначеної земельної ділянки. В акті передачі земельної ділянки від 19.04.2017 зазначено, що вона повертається (передається) Міськраді у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому ПП «Терра Віта V» одержало її в оренду відповідно до договору оренди землі.

20. Згідно з листом Районної адміністрації Міськради по Хортицькому району № 01/01-30/0390 від 20.04.2017 районна адміністрація не присвоювала адресу об`єкту нерухомого майна - нежитловій будівлі (літера «А-1») по вул. Калнишевського, буд. 10-А у м. Запоріжжі.

21. 28.04.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області було проведено позапланову перевірку об`єкта будівництва, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, біля будинку 10- А (у присутності генерального директора ПП «Терра Віта V» ОСОБА_5. ).

22. За результатами проведеної перевірки встановлено порушення вимог частин другої, восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктів 5, 11 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, а саме зафіксовано початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою з влаштування залізобетонної споруди з використанням опалубки металевих армокаркасів, бетону завдовжки більш ніж 50 м, яка частково заглиблена в ґрунті. Відповідно до Єдиного реєстру дозвільних документів ПП «Терра Віта V» немає документів, що дають право на виконання будівельних робіт.

23. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 28.04.2017 був складений відповідний акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, 05.05.2017 - протокол про правопорушення ПП «Терра Віта V» у сфері містобудівної діяльності та припис № 20 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проєктним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, 19.05.2017 винесено постанову № 19/1008-23.2/1412 про накладення на ПП «Терра Віта V» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

24. 29.06.2017 державним реєстратором виконавчого комітету Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області проведено державну реєстрацію права приватної власності за ТОВ «Люкс Комфі» на такі нежитлові приміщення, літера «А-1», за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, будинок 10-А, площею по 28,0 кв. м кожне, які утворились у процесі поділу об`єкта нерухомого майна № 1161502123101, а саме: приміщення 1 (реєстраційний № 1288031923101); приміщення 2 (реєстраційний № 1288287823101); приміщення 3 (реєстраційний № 1288311823101); приміщення 4 (реєстраційний № 1288332823101); приміщення 5 (реєстраційний № 1288377823101); приміщення 6 (реєстраційний № 1288396423101); приміщення 7 (реєстраційний № 1288416923101); приміщення 8 (реєстраційний № 1288440623101); приміщення 9 (реєстраційний № 1288468423101); приміщення 10 (реєстраційний № 1288490823101). Після проведення технічної інвентаризації площі нежитлових приміщень уточнено, зокрема площа приміщень з 1 по 10 складає по 27,1 кв. м кожне, а приміщення 11 - 27,0 кв. м.

25. 19.07.2017 державним реєстратором виконавчого комітету Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області проведено державну реєстрацію права приватної власності за ТОВ «Люкс Комфі» на нежитлове приміщення (літера «А-1») за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, будинок 10-А, приміщення 11 (мансарда), площею 354,6 кв. м (реєстраційний № 1308760223101). Відомості щодо підстав зміни площі цього об`єкта нерухомого майна в реєстраційній справі відсутні.

26. 16.08.2017 між ТОВ «Люкс Комфі» в особі громадянки Касьян Є. В. та ТОВ «Арт 2005» в особі директора ОСОБА_5. укладено договори купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-10 за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, будинок 10-А, літера «А-1». Вказані договори купівлі-продажу посвідчено та зареєстровано у Реєстрі приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О. О .

27. У договорах зазначено, що нежитлові приміщення 1-10 (літера «А-1») розташовані на земельній ділянці площею 0,5722 га за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, в районі існуючого житлового будинку № 10-А, кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:06:001:0056.

28. За фактом службового підроблення та зловживання повноваженнями проводилось досудове розслідування в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 42017081050000018 від 13.05.2017 за частиною першою статті 364-1, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

29. У межах досудового розслідування проведено судову будівельно-технічну експертизу (висновок експерта № 311-18 від 30.05.2018), за результатами якої встановлено:
- на момент здійснення візуально-інструментального обстеження об`єкта дослідження будівельна готовність нежитлової будівлі складала 62 %;
- будівництво нежитлової будівлі (літера «А-1»), приміщення 1-11, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, виконано без права на виконання будівельних робіт, що є порушенням частин другої та восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктів 5, 11 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466;
- вид будівництва нежитлової будівлі (літера «А-1»), приміщення 1-11, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, класифіковано як нове будівництво;
- за функціональним призначенням приміщення 1-11, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, нежитлова будівля (літера «А-1»), відносяться до приміщення гаражів.

30. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017081050000018 до суду скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364-1, частиною першою статті 366 КК України, за фактом складання службовою особою шляхом зловживання своїми службовими повноваженнями завідомо неправдивих офіційних документів, а саме декларації № ЗП 08216360080 про початок будівельних робіт та декларації № ЗП 142163643071 про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності «Реконструкція будівлі гаражів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А».

31. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2020 у справі № 337/2932/18 кримінальне провадження № 42017081050000018 закрито, а ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 364-1, частиною першою статті 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

32. У листі від 07.05.2021 № 05874/03-20/09 виконавчий комітет Міськради повідомив прокурора про те, що договір оренди земельної ділянки з ПП «Терра Віта V» не поновлювався, рішення про надання вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ «Люкс Комфі» Міськрада не приймала та договору оренди землі із зазначеним землекористувачем не укладала.

33. Також суди встановили, що 19.10.2005 здійснено державну реєстрацію юридичної особи - ПП «Терра Віта V». 05.02.2015 здійснено державну реєстрацію ТОВ «Люкс Комфі» за юридичною адресою: м. Запоріжжя, вул. Будівельників, 23. 

34. Згідно з рішенням (меморандумом) власника ПП «Терра Віта V» № 12/08-15 від 12.08.2015 права власника ПП «Терра Віта V» передано ТОВ «Люкс Комфі» та визначено юридичну адресу ПП «Терра Віта V»: вул. Будівельників, 23, м. Запоріжжя.

35. З 12.08.2015 власником та директором ПП «Терра Віта V» та ТОВ «Люкс Комфі» була одна й та сама особа - ОСОБА_4 . В кінці листопада 2016 року право представляти інтереси ПП «Терра Віта V» було надано на підставі довіреності ОСОБА_5 . У подальшому згідно з протоколом ТОВ «Люкс Комфі» № 1 від 13.02.2017 та наказом № 1-к від 16.02.2017 директором ТОВ «Люкс Комфі» призначено ОСОБА_5 . На час подання позову ОСОБА_5 є керівником ТОВ «Люкс Комфі» та ПП «Терра Віта V».

36. 13.03.2017 зареєстровано ТОВ «Арт 2005», директором якого згідно з протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства від 10.03.2017 обрано ОСОБА_5 .

37. Згідно зі спірними договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень саме ОСОБА_4 є представником ТОВ «Арт 2005».

38. Викладене вище свідчить про те, що фактично засновниками, власниками та директорами юридичних осіб ПП «Терра Віта V», ТОВ «Люкс Комфі» та ТОВ «Арт 2005» були одні і ті самі особи.

Зміст рішення суду першої інстанції

39. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 позов задоволено повністю.

40. Суд першої інстанції вказав, що дії відповідачів безпосередньо порушують як інтереси держави, так і інтереси територіальної громади міста Запоріжжя. Міськрада як власник та розпорядник земель комунальної форми власності повинна була вжити заходів щодо усунення порушень законодавства, чого не зробила. З огляду на це у прокурора виникло право та обов`язок відреагувати на існуючий факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду з цим позовом. При цьому прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», та обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в цій справі.

41. Місцевий господарський суд встановив, що на момент повернення земельної ділянки Міськраді 19.04.2017 об`єкти нерухомості на ній були відсутні. Враховуючи, що у квітні 2017 року на земельній ділянці жодних капітальних будівель, у тому числі зареєстрованих у Реєстрі, не було, реєстрація права власності на незбудовані об`єкти нерухомого майна 01.02.2017 не могла бути проведена. Реєстратор, який проводив державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, якого фактично на місцевості не було, був введений в оману. За достовірність поданих документів реєстратору для проведення державної реєстрації несе відповідальність особа, яка їх подає.

42. Разом з цим ПП «Терра Віта V», будучи обізнаним із рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 908/2336/16, яким розірвано договір оренди на вищевказану земельну ділянку та зобов`язано підприємство повернути її на користь територіальної громади, 30.11.2016 уклало з ТОВ «Люкс Комфі» інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі (літера «А-1») за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, в районі існуючого житлового будинку № 10-А, загальною площею 295,0 кв. м. У період оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 908/2336/16 було укладено інвестиційний договір та зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна на спірній земельній ділянці.

43. Ураховуючи, що наказ Господарського суду Запорізької області від 11.01.2017 у справі № 908/2336/16 фактично виконано 19.04.2017 та що під час передачі земельної ділянки жодних об`єктів нерухомого майна не було, а право власності на нібито збудований об`єкт нерухомого майна зареєстровано 01.02.2017, суд першої інстанції виснував, що для реєстрації права власності на вказаний вище об`єкт державному реєстратору подано недостовірні документи. На переконання суду, реєстрація права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Люкс Комфі» здійснена на підставі розірваного договору оренди землі та неіснуючої, підробленої декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

44. При цьому місцевий господарський суд врахував, що ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2020 у справі № 337/2932/18 кримінальне провадження № 42017081050000018 закрито, а обвинуваченого у цьому провадженні звільнено від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою, тому факт складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а саме декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, є преюдиційним фактом.

45. З висновків позапланової перевірки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області та висновків судово-будівельної експертизи, здійсненої під час проведення розслідування кримінального провадження № 42017081050000018, вбачається, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, літера «А-1», не видавались, в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти за вказаною адресою не приймались.

46. Право розпорядження земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056 належить виключно Міськраді. Оскільки договір оренди земельної ділянки із ПП «Терра Віта V» не поновлювався, рішення про надання вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ «Люкс Комфі» Міськрада не приймала, відповідач 3 не мав правових підстав для здійснення будівництва на вищевказаній земельній ділянці, то немає правових підстав для проведення подальшої реєстрації права власності на самочинне будівництво за відповідачем 1.

47. У зв`язку із тим, що спірні об`єкти нерухомості (нежитлові приміщення 1-11) збудовані на земельній ділянці на вул. Калнишевського, 10-А (літера «А-1») у м. Запоріжжі, що не була відведена ПП «Терра Віта V» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проєкту, тобто є самочинним будівництвом, у силу приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності у ТОВ «Люкс Комфі» або інших осіб на зазначений об`єкт не виникло і не могло бути реалізоване в частині розпорядження майном, зокрема передачі третім особам.

48. Викладене свідчить про те, що ТОВ «Люкс Комфі» набуло право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості незаконно та на підставі неіснуючих документів, а тому не мало права його відчужувати шляхом укладення договорів купівлі-продажу нежитлових будівель з ТОВ «Арт 2005».

49. Також місцевий суд дослідив обставини, що стосуються добросовісності набуття права власності на спірне нерухоме майно та його відчуження. Зазначив, що сама по собі правова природа добросовісності означає, що особа, придбаваючи той чи інший актив, не знала і, проявивши розумну обачність, не могла знати про те, що актив є проблемним та існують права та претензії третіх осіб на нього. Натомість за обставинами цієї справи фактично засновниками, власниками та директорами юридичних осіб ПП «Терра Віта V», ТОВ «Люкс Комфі» та ТОВ «Арт 2005» були одні й ті самі особи.

50. На підставі викладеного суд виснував, що оспорюваними договорами розпорядження майном здійснено не власником об`єкта нерухомості, який зареєстрований не в установленому законом порядку та на підставі неіснуючих документів, що відповідно до частини третьої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-10 на вул. Калнишевського, 10-А (літера «А-1») у м. Запоріжжі, укладених між ТОВ «Люкс Комфі» та ТОВ «Арт 2005». Вказані договори підлягають визнанню судом недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину.

51. Реєстрація та перереєстрація права власності за ТОВ «Люкс Комфі» та ТОВ «Арт 2005» проведена на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці територіальної громади міста Запоріжжя, чим порушено право власника земельної ділянки на користування та розпорядження нею. Оскільки відповідачі не є власниками спірної земельної ділянки, яку в користування Міськрада не передавала, а збудовані відповідачем 3 будівлі є самочинним будівництвом, то наразі є необхідність усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056 шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості.

52. У цьому випадку єдиним ефективним способом захисту порушених прав, що призведе до їх відновлення, є скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056 шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна.

53. Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023 у справі № 908/2388/21 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Арт 2005» про закриття провадження у справі в частині вимог щодо зобов`язання знести самочинне будівництво.

54. Суд вказав, що оскільки позов про знесення об`єкта самочинного будівництва аргументований не реалізацією передбачених законами України повноважень Міськради як суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку, вказане підтверджує приватноправовий характер спірних правовідносин.

55. Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли саме у зв`язку з необхідністю захисту права комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя в особі Міськради на земельну ділянку, забудовану товариством з порушенням архітектурних і містобудівних норм і правил, а не з огляду на реалізацію передбачених повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, що вказує на приватноправовий характер правовідносин. Заявлені вимоги є приватноправовим способом захисту права, а їх розгляд не передбачений правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Зміст постанови суду апеляційної інстанції

56. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 908/2388/21 апеляційну скаргу ТОВ «Арт 2005» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

57. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого господарського суду про те, що оскільки спірні об`єкти нерухомості збудовано на земельній ділянці на вул. Калнишевського, 10-А (літера «А-1») у м. Запоріжжі , що не була відведена ПП «Терра Віта V» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проєкту, тобто є самочинними, то в силу частини другої статті 376 ЦК України право власності у ТОВ «Люкс Комфі» або інших осіб на зазначений об`єкт не виникало, у зв`язку із чим і не могло бути реалізоване в частині розпорядження майном, зокрема передачі третім особам. Крім того, вимога про знесення самочинного будівництва не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язана з вирішенням питання щодо права власності на земельну ділянку. Заявлені вимоги є приватноправовим способом захисту права, їх розгляд не передбачений за правилами КАС України.

58. Апеляційний господарський суд відхилив доводи відповідача 2 про відсутність доказів фальсифікації (підроблення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Суд зазначив, що, дійсно, як зазначає відповідач 2, ухвала про закриття кримінального провадження не встановила преюдиційний факт підробки декларації, оскільки відповідно до частини шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) тільки обвинувальний вирок суду у кримінальному провадженні, а не ухвала про закриття кримінального провадження є обов`язковими для господарського суду. Водночас кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито за нереабілітуючою підставою. Це означає, що стосовно останнього зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, суд установив наявність у діях вказаної особи складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364-1, частиною першою статті 366 КК України, однак через певні обставини (в цьому випадку - закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності) кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Внаслідок цього матеріали вказаного кримінального провадження (і, зокрема, висновок судової експертизи) оцінюються колегією суддів не як докази, які є обов`язковими для господарського суду про правові наслідки дій ОСОБА_4 , а в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

59. Наявність нескасованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації не є підставою для відмови в позові, оскільки остання вичерпала свою дію за наслідками проведення державної реєстрації права власності. Крім того, на момент повернення земельної ділянки Міськраді (19.04.2017) об`єктів нерухомості на ній не було, чим додатково спростовується зміст декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП № 142163643071 від 06.01.2017.

60. На підставі викладеного, оцінюючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи стандарт вірогідності доказів та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважала надані прокурором докази на підтвердження факту самочинного будівництва нежитлових будівель за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, будинок 10-А та первинної реєстрації на них права власності на підставі сфальсифікованої (підробленої) декларації про готовність об`єкта до експлуатації більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачами на спростування таких обставин, а саме декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЗП № 142163643071 від 06.01.2017.

61. Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішення про розірвання договору оренди набрало законної сили 01.03.2017, після розгляду справи № 908/2336/16 Донецьким апеляційним господарським судом, і лише після цього почалося його виконання, натомість первинна державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відбулася 01.02.2017, до набрання законної сили зазначеним рішенням про розірвання договору оренди землі.

62. Водночас суд зазначив, що оскільки спірні об`єкти нерухомості збудовано вже після розірвання в судовому порядку договору оренди (тобто після 01.03.2017), ТОВ «Люкс Комфі» набуло право власності на ці об`єкти незаконно та на підставі неіснуючих документів, а тому не мало права їх відчужувати шляхом укладення договорів купівлі-продажу нежитлових будівель з ТОВ «Арт 2005».

63. Враховуючи, що реєстрацію права власності на об`єкти самочинного будівництва проведено всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», апеляційний господарський суд виснував, що прокурор у цій справі обрав належний спосіб захисту порушеного права територіальної громади міста Запоріжжя, який полягає у скасуванні рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав на об`єкт самочинного будівництва та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом їх знесення.

64. Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що подана 27.12.2022 після винесення основного рішення заява ТОВ «Арт 2005» з процесуальних питань, а саме про розгляд судом раніше поданого клопотання про закриття провадження, не є будь-якою позовною вимогою, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, стосовно якої судом не ухвалено рішення. Також ця заява не містить інших передбачених частиною першою статті 244 ГПК України підстав для ухвалення додаткового рішення. Тому господарський суд правомірно відмовив у задоволенні вказаної заяви ТОВ «Арт 2005», однак за відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення виноситься саме ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення, а не додаткове рішення. Водночас та обставина, що процесуальний документ, винесений господарським судом за наслідком розгляду заяви ТОВ «Арт 2005» від 27.12.2022, має назву «Додаткове рішення», а не «Ухвала», не є підставою для його скасування, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Стислий виклад вимог касаційної скарги

65. Не погодившись із рішенням та постановою судів попередніх інстанцій, ТОВ «Арт 2005» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове - про відмову в позові.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ПО СУТІ СПОРУ

Аргументи скаржника

66. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на ухваленні судами попередніх інстанції судових рішень без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також на тому, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів.

67. Відповідач 2 зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/1979/18, про те, що матеріали досудового розслідування без наявності дозволу слідчого або прокурора на їх розголошення є недопустимими доказами у господарському процесі. Скаржник стверджує, що оскаржувані судові рішення прийняті на підставі недопустимих доказів - копій матеріалів досудового розслідування без наявності дозволу слідчого або прокурора на їх розголошення, а тому вони не доводять факту незаконності набуття ТОВ «Люкс Комфі», а згодом і ТОВ «Арт 2005» права власності на спірне майно.

68. За доводами касаційної скарги, суди безпідставно прийняли до уваги акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 28.04.2017, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 05.05.2017, постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.05.2017 № 19/1008-23.2/1412, припис від 05.05.2017 № 20 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, судову будівельно-технічну експертизу від 30.05.2018 № 311-18, лист Районної адміністрації Міськради по Хортицькому району № 01/01-30/0390 від 20.04.2017, акт Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя від 19.04.2017 про передачу земельної ділянки Міськраді, оскільки всі ці докази зібрані в межах досудового розслідування, а кримінальний суд їх не досліджував і не надавав їм оцінки, зокрема щодо того, чи були вони отримані в належний спосіб. У свою чергу, всі зазначені докази прокурор надав у господарську справу з матеріалів досудового розслідування, а в матеріалах господарської справи немає дозволу слідчого або прокурора на їх розголошення, тому ці докази є недопустимими.
Зазначене порушення судами статті 77 ГПК України призвело до неправильного застосування статті 376 ЦК України та до неправильного вирішення справи. 

69. На переконання скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій порушили статті 20, 21 ГПК України та не врахували висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.10.2018 у справі № 826/12543/16, висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.10.2019 у справі № 826/9967/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, щодо належності спору про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна до юрисдикції адміністративних судів.

70. Крім того, суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.01.2021 у справі № 442/302/17 та від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, про те, що «застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна», «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом». Схожі висновки викладено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

71. ТОВ «Арт 2005» звертає увагу суду касаційної інстанції, що кримінальне провадження у справі № 337/2932/18 було закрито з формальних підстав спливу строків давності та згоди ОСОБА_4 , який себе навіть винним не визнавав. У кримінальній справі № 337/2932/18 було проведене лише підготовче засідання, у якому вирішувалося питання підготовки справи до судового розгляду, та після цього відбулося закриття кримінального провадження, а відтак, обставин кримінального провадження, у тому числі письмових доказів, суд не досліджував. Отже, Хортицький районний суд міста Запоріжжя у кримінальній справі № 337/2932/18 при закритті кримінального провадження не встановлював у загальному порядку наявності складу кримінального правопорушення та вини ОСОБА_4 у його вчиненні.

72. Скаржник окремо вказує на суперечливий зміст висновку судової будівельно-технічної експертизи, з якого незрозуміло, чи отримував експерт доступ до об`єкта дослідження, в якому відсутні технічний паспорт і фотографії та вказано, що об`єкт побудовано на 62 %, тоді як об`єкт побудовано повністю, що будівництво виконано без права на виконання будівельних робіт, тоді як на порталі Єдиної державної системи у сфері будівництва і зараз міститься інформація стосовно декларації про початок виконання будівельних робіт серії ЗП № 082163600080 від 27.12.2016 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта серії ЗП № 142163643071 від 06.01.2017.

73. Висновки судів попередніх інстанцій про те, що на момент повернення земельної ділянки Міськраді (19.04.2017) об`єктів нерухомості на ній не було, є хибними, оскільки в самому акті державного виконавця від 19.04.2017 зазначено, що на той момент на земельній ділянці знаходились залізобетонні конструкції, перекриті залізним настилом, що фактично і є повноцінним об`єктом нерухомості з дахом. Крім того, вже 28.04.2017 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області під час перевірки зафіксував наявність на земельній ділянці залізобетонної споруди з використанням опалубки металевих армокаркасів, бетону завдовжки більш ніж 50 м, що неможливо зробити за 9 днів.

74. Скаржник наголошує на тому, що первинна державна реєстрація права власності на спірні об`єкти нерухомого майна відбулася 01.02.2017 і саме до цього часу їх будівництво було завершене. Спірне майно належить ТОВ «Арт 2005» на праві власності, а рішення судів першої та другої інстанцій про його знищення є незаконними.

75. ТОВ «Арт 2005» зауважує, що з огляду на актуальну позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вимога про зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна заявлена до неналежного відповідача - ПП «Терра Віта V», яке ніколи не було і не є власником цього нерухомого майна, що є підставою для відмови в цій позовній вимозі.

Позиція інших учасників справи

76. У відзиві на касаційну скаргу прокурор просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на тому, що рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 та додаткове рішення цього суду від 12.01.2023, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у цій справі є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм матеріального та процесуального права, а також указує на відповідність висновків місцевого та апеляційного судів правовим позиціям Верховного Суду.

77. Зауважує, що частина наданих прокурором доказів у цій справі була отримана в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 42017081050000018 від 13.05.2017 за частиною першою статті 364-1, частиною першою статті 366 КК України, обвинувальний акт в якому 27.06.2018 був скерований до суду. Станом на 17.08.2021 - дату звернення прокурора з позовом у цій справі - досудове розслідування кримінального провадження було закінчено, а кримінальне провадження закрито. Крім того, на виконання положень частини першої статті 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) перед складанням обвинувального акта матеріали кримінального провадження були відкриті сторонам. Тому правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06.07.2022 у справі № 914/1979/18, на яку посилається скаржник і яка стосується оцінки доказів, отриманих у межах відкритого досудового розслідування кримінального провадження, є нерелевантною до спірних правовідносин.

78. Судова будівельно-технічна експертиза, проти висновків якої заперечує ТОВ «Арт 2005», була проведена у кримінальному провадженні № 42017081050000018 атестованим судовим експертом з дотриманням передбаченого статтями 86, 244 КПК України порядку, через що є належним та допустимим доказом, який може бути використаний при вирішенні господарської справи. При цьому відповідачі не скористалися своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи, виклавши в ньому підстави незгоди з висновком експерта, наданим прокурором, та власні вимоги до експертного дослідження. 

79. Вимога про скасування рішень державного реєстратора з одночасним припиненням речових прав відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та є належним способом захисту порушених прав Міськради, який забезпечить їх реальне поновлення у разі задоволення позову.

80. Підставою звернення прокурора з указаним позовом в інтересах Міськради є порушення прав останньої як власника та розпорядника земель комунальної власності. Позов в інтересах Міськради про знесення самочинного будівництва, поданий на підставі статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 376 ЦК України, підлягає розгляду в межах господарського судочинства відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України. 

81. Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Арт 2005».

Надходження касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду

82. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.07.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Арт 2005» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024, рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 та додаткове рішення цього ж суду від 12.01.2023 у справі № 908/2388/21.

83. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2024 справу № 908/2388/21 разом із зазначеною касаційною скаргою передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України.

84. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що згідно з положеннями частини четвертої статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва має здійснюватися особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

85. Положення статті 376 ЦК України не пов`язують наявність факту державної реєстрації права власності на майно (самочинне будівництво) з обов`язком знесення самочинного будівництва такою особою, за якою майно зареєстроване у відповідному державному реєстрі.

86. Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дотримується правової позиції, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво (постанови від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20).

87. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що такі висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду прямо суперечать положенням частини четвертої статті 376 ЦК України та статті 19 Конституції України. Крім того, у разі покладення обов`язку зі знесення самочинного будівництва за рішенням суду на особу, яка набула його в особи, що здійснила самочинне будівництво, на такого набувача буде покладено надмірний тягар.

88. Виходячи з викладеного Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у наведених вище постановах Касаційного цивільного суду, про те, що належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є останній набувач такого об`єкта, а не його забудовник.

89. Частиною третьою статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

90. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 05.02.2025 прийняла до розгляду справу № 908/2388/21 на підставі частини третьої статті 302 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду, та застосовані нею положення законодавства

Щодо меж розгляду справи в суді касаційної інстанції

91. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України).

92. З огляду на зазначений припис Велика Палата Верховного Суду переглядає в касаційному порядку постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо правового режиму самочинного будівництва

93. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

94. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

95. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

96. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

97. Особливості права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. 

98. Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки.

99. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 ЦК України).

100. Стаття 375 ЦК України врегульовує право власника на забудову належної йому земельної ділянки, тобто можливість власника земельної ділянки здійснювати на ній будівництво в порядку, встановленому законом. Власник має право здійснювати на належній йому земельній ділянці нове будівництво, створюючи будівлі та споруди, яких раніше не існувало.

101. Статтею 331 ЦК України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

102. Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проєкту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 ЦК України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.

103. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

104. Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

105. Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку. 

106. Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 ЗК України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.

107. Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.

108. Отже, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.

109. У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватись земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї.

110. Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою.

111. У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам.

112. У статті 90 ЗК України наведено детальний перелік прав власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тощо. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

113. Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 ЦК України. Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.

114. Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.

115. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що стаття 376 ЦК України розташована у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на земельну ділянку.

116. У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.

117. Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

118. Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.

119. За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 ЦК України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Такий висновок сформульовано у пункті 110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

120. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.

Щодо захисту порушеного права власника земельної ділянки

121. Прокурор у цій справі заявив позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів, а також вимоги про скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсними укладених між відповідачами договорів.

122. Щодо заявлених позовних вимог Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

123. У постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84).

124. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру.

125. До інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності. Самостійного значення для виникнення права власності факт державної реєстрації не має.

126. При цьому термін «визнання», який вживається в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та нормах статті 376 ЦК України, має різне змістовне значення. В контексті регулювання відносин, пов`язаних із самочинним будівництвом, термін «визнання» має чітко визначений зміст - визнання судом права власності на нерухоме майно, збудоване на земельній ділянці за тією чи іншою особою. Самою по собі реєстраційною дією передбачений статтею 376 ЦК України судовий порядок не може бути підмінений.

127. Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, а державна реєстрація визначає лише момент, з якого право власності може виникнути за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

128. У постанові від21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123).

129. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

130. Повноцінне здійснення прав на нерухоме майно неможливе без державної реєстрації з огляду на те, що вона є завершальним етапом набуття повного обсягу речових прав. Однак сама по собі державна реєстрація речових прав не захищає учасників цивільних відносин від порушень права власності та інших речових прав.

131. Як слідує із змісту частини третьої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не може звертатись за підтвердженням належного їй права власності або вимагати визнання належного їй права в іншому, позасудовому порядку.

132. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

133. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

134. При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

135. Способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

136. Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

137. Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України).

138. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, норм частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

139. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

140. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (пункт 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справi № 916/1174/22).

141. Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора є неналежними та такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.

142. Щодо вимог про визнання недійсними укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу, то слід зазначити, що Міськрада не є стороною спірних договорів та не заявляє про свої права або інтереси щодо об`єктів купівлі-продажу. Внаслідок укладення відповідачами спірних договорів обсяг прав та обов`язків Міськради жодним чином не змінюється. Укладення оскаржуваних договорів не створило для позивача як дійсного власника земельної ділянки жодних правових наслідків. При цьому самі договори, на відміну від розташування на земельній ділянці самочинного будівництва, не створюють для позивача перешкоди в розпорядженні земельною ділянкою.

143. Отже, права та інтереси Міськради укладенням відповідачами спірних договорів не порушуються. Визнання цих договорів недійсними не приведе до відновлення порушених прав власника земельної ділянки, що є підставою для відмови в задоволенні відповідних позовних вимог про визнання договорів недійсними. Подібні висновки викладені в пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 914/1785/22, в пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18.

144. Велика Палата звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.13)].

145. Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що у справі, яка розглядається, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.

146. Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.

Щодо самочинного будівництва та порушення прав територіальної громади 

147. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, потрібно розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

148. Поширюючи відповідні висновки на правовідносини у справі, яка переглядається, з урахуванням її фактичних обставин, Велика Палата Верховного Суду констатує, що самочинним у цій справі буде будівництво такого об`єкта, який не був передбачений умовами договору оренди землі від 28.03.2007, укладеного між Міськрадою та ПП «Терра Віта V».

149. Суди в цій справі встановили, що:
- за змістом пункту 1 зазначеного договору земельну ділянку надано у користування для розташування 14-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром;
- рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 908/2336/16 договір оренди землі розірвано, зобов`язано ПП «Терра Віта V» повернути Міськраді земельну ділянку площею 0,5722 га з кадастровим номером 2310100000:06:001:0056. Судове рішення набрало законної сили 01.03.2017;
- 30.11.2016 ПП «Терра Віта V» в особі представника ОСОБА_5. уклало з ТОВ «Люкс Комфі» в особі директора ОСОБА_4 інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі (літера «А-1») за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, в районі існуючого житлового будинку № 10-А, загальною площею 295,0 кв. м;
- 01.02.2017 державним реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Запорізької області зареєстровано за ТОВ «Люкс Комфі» право власності на нежитлову будівлю (літера «А-1») загальною площею 295,0 кв. м за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Калнишевського, 10-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1161502123101);
- за функціональним призначенням приміщення 1-11, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калнишевського, 10-А, нежитлова будівля (літера «А-1»), відносяться до приміщення гаражів.

150. Тобто земельна ділянка була надана у користування ПП «Терра Віта V» з метою будівництва на ній останнім 14-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром, але не була відведена для будівництва на ній нежитлової будівлі - приміщення гаражів.

151. Крім того, ПП «Терра Віта V» уклало договір інвестування з ТОВ «Люкс Комфі» та здійснило будівництво спірних об`єктів вже після розірвання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки у справі № 908/2336/16 унаслідок порушення орендарем своїх обов`язків за договором та, безперечно, будучи обізнаним про таке судове рішення. 

152. Таким чином, установивши такі обставини, суди попередніх інстанцій правильно кваліфікували здійснене відповідачем будівництво як самочинне.

153. Доводи касаційної скарги про те, що рішення суду у справі № 908/2336/16 набрало законної сили лише 01.03.2017, в той час як право власності на спірні об`єкти зареєстровано 01.02.2017, Велика Палата Верховного Суду відхиляє, адже, як установили суди в цій справі, зведенню на спірній земельні ділянці згідно з договором оренди землі підлягав 14-поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром, у той час як ПП «Терра Віта V» здійснило будівництво приміщень гаражів, що лише підтверджує самочинний характер будівельних робіт.

154. Доводи касаційної скарги про те, що на момент повернення земельної ділянки Міськраді спірні об`єкти вже були збудовані повністю та готові на 100 %, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації не була скасована в установленому законом порядку, Велика Палата Верховного Суду відхиляє, оскільки для кваліфікації спірних об`єктів як самочинно збудованих та висновку про порушення прав Міськради як власника земельної ділянки достатньо встановлених судами обставин будівництва відповідачем об`єктів, не передбачених договором оренди землі та збудованих за межами строку його дії.

155. Отже, на земельній ділянці, що належить позивачеві, здійснено самочинне будівництво. 

Щодо визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва

156. У позовній заяві прокурор вимагає усунення перешкод Міськраді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів з огляду на те, що ПП «Терра Віта V» розпочало та здійснило самочинне будівництво на земельній ділянці комунальної власності, яка у користування під таку забудову не передавались. 

157. Суди попередніх інстанцій встановили, що 06.07.2007 між Міськрадою та ПП «Терра Віта V» укладено договір оренди земельної ділянки для розташування 14-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованим громадсько-торговельним центром. Суди встановили, що ПП «Терра Віта V» на земельній ділянці здійснило самочинне будівництво.

158. 30.11.2016 між ПП «Терра Віта V» і ТОВ «Люкс Комфі» укладено інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості, на підставі якого за ТОВ «Люкс Комфі» 29.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення. Частина приміщень (приміщення 1-10) в подальшому була відчужена на користь ТОВ «Арт 2005», за яким на момент звернення до суду із позовом та впродовж розгляду справи право власності на спірні нежитлові приміщення було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Приміщення 11 (мансарда) зареєстроване за ТОВ «Люкс Комфі».

159. Щодо визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке.

160. Як зазначено у цій постанові, на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, здійснено самочинне будівництво, яке порушує права власника земельної ділянки.

161. Законом встановлено, що власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

162. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

163. Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

164. Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

165. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

166. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.

167. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

168. Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

169. Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. 

170. Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди. 

171. Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду. 

172. На об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ (згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього). Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України.

173. Частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.

174. Внаслідок укладення інвестиційного договору та договору купівлі-продажу у ТОВ «Люкс Комфі» і ТОВ «Арт 2005» не виникає право власності на нерухому річ (право на нерухому річ не виникло у ПП «Терра Віта V» як у особи, яка здійснила самочинне будівництво, і не може бути передане іншим особам), проте ТОВ «Люкс Комфі» і ТОВ «Арт 2005» набули права на об`єкт самочинного будівництва.

175. ТОВ «Арт 2005» і ТОВ «Люкс Комфі» користуються земельною ділянкою без відповідних правових підстав, їх дії є самовільним зайняттям земельної ділянки. На земельній ділянці розташовані об`єкти самочинного будівництва, які належать ТОВ «Арт 2005» і ТОВ «Люкс Комфі» та зареєстровані за ними. Це створює перешкоди для власника земельної ділянки.

176. Як уже зазначалося, обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва має розглядатися в контексті правового захисту права власності на земельну ділянку.

177. Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).

178. Слід з-поміж іншого зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.

179. Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.

180. З урахуванням викладеного належними відповідачами у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ТОВ «Арт 2005» та ТОВ «Люкс Комфі», оскільки саме ці особи є останніми набувачами прав на об`єкт самочинного будівництва та чинять перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Стосовно юрисдикції справи

181. Одним з аргументів ТОВ «Арт 2005» проти негаторного позову прокурора було те, що, на переконання заявника, спір у цій частині підлягає вирішенню судом адміністративної юрисдикції.

182. Перевіряючи дотримання правил юрисдикції, потрібно враховувати, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

183. Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

184. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

185. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

186. За приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

187. Відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

188. У свою чергу справою адміністративної юрисдикції відповідно до частини першої статті 4 КАС України є публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

189. За змістом частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

190. За пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

191. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

192. Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

193. У пунктах 6.22-6.30 постанови від 11.06.2019 у справі № 917/375/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала такі правові висновки.

194. Орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проєкту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта. Цей припис є обов`язковою передумовою, що надає можливість контролюючому органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з невиконанням такого припису. І з огляду на положення частини четвертої статті 5 КАС України позов контролюючого органу у межах реалізації ним повноважень зі здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

195. Разом з тим у справі, що розглядається, прокурор звернувся з позовом в інтересах держави також в особі Міськради для захисту права комунальної власності територіальної громади на землю, обґрунтовуючи ці позовні вимоги тим, що Міськрада, діючи як власник земельної ділянки, не приймала рішення про надання товариству в оренду земельної ділянки з цільовим призначенням, що дозволяє здійснювати будівництво на ній.

196. Орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою (передбачене, зокрема, статтею 12 ЗК України), наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як власник земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у межах приватноправових відносин. Спір між власником земельної ділянки (в тому числі органом місцевого самоврядування) щодо захисту майнового права на цю земельну ділянку та особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на цій земельній ділянці, підлягає розгляду за правилами господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

197. Натомість скаржник, зазначаючи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил предметної юрисдикції під час розгляду цієї справи, посилається на справу № 826/12543/16, у якій розглядався спір за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю до фізичної особи про зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва, та справи № 826/9967/18, 815/3172/18 за позовами фізичної та юридичної особи до органу державного архітектурно-будівельного контролю про визнання протиправними і скасування наказів, якими були скасовані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації об`єкта.

198. З наведеного слідує, що спірні правовідносини, які розглядались судами у межах справ № 826/12543/16, 826/9967/18, 815/3172/18, не є подібними до спірних правовідносин у цій справі. Разом із тим врахуванню підлягають висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.06.2019 у справі № 917/375/18.

199. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 дійшла таких висновків: «6.15. Передбачене частиною сьомою статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва за рішенням суду за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування відбувається в межах реалізації такими органами наданих їм функцій з контролю та нагляду за додержанням суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проєктної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції, захисту суспільних інтересів.
6.16. Таким чином, Інспекція як контролюючий орган є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, тож висновки суду про закриття провадження в частині вимог такого органу відповідають вищевказаним обставинам, нормам права та не суперечать практиці Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах (див. постанову від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18, провадження № 12-12гс19).
6.17. Водночас спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Одеської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем при здійсненні ним самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України) належить до юрисдикції господарських судів».

200. Отже, у справі № 908/2388/21 прокурор, діючи в інтересах Міськради, правильно подав позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва до господарського суду, а суди першої та апеляційної інстанцій розглянули та вирішили заявлені позовні вимоги по суті з дотриманням правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

Щодо вирішення справи по суті

201. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду в цій постанові, належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача. Інші заявлені у цій справі позовні вимоги є неналежними. Належними відповідачами за вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ТОВ «Арт 2005» (приміщення 1-10) і ТОВ «Люкс Комфі» (приміщення 11), оскільки саме ці особи чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

202. У цій справі вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва пред`явлена прокурором до ПП «Терра Віта V» як забудовника. Натомість таку вимогу, яка є належною та призводить до реального захисту прав особи, потрібно пред`являти до останніх набувачів - ТОВ «Арт 2005» та ТОВ «Люкс Комфі».

203. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

204. У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

205. За усталеним висновком Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 9.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, пункт 103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 907/825/22, пункт 8.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

206. Оскільки позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва пред`явлено прокурором до забудовника, а не до останніх набувачів об`єкта самочинного будівництва, які чинять позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, то в задоволенні вимоги позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва необхідно відмовити з огляду на її пред`явлення до неналежного відповідача.

Щодо відступу від висновків Верховного Суду

207. Направляючи цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав на необхідність відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 у справі № 509/11/17, від 30.09.2022 у справі № 201/2471/20, від 15.03.2023 у справі № 205/213/22, від 05.04.2023 у справі № 199/6251/18, від 31.05.2023 у справі № 201/4483/20, за змістом яких належним відповідачем за позовом власника землі про знесення об`єкта самочинного будівництва є не забудовник, а саме останній набувач такого об`єкта, який зареєстрував за собою право власності на самочинне будівництво.

208. З урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від таких висновків, сформульованих у зазначених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Щодо касаційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023

209. У касаційній скарзі ТОВ «Арт 2005» оскаржує також додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023.

210. 27.07.2022 ТОВ «Арт 2005» звернулося до Господарського суду Запорізької області з клопотанням про закриття провадження у справі в частині вимоги про знесення самочинно збудованих об`єктів, оскільки ця вимога, на думку заявника, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

211. 30.11.2022 Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення у справі № 908/2388/21, яким розглянув і задовольнив позовну вимогу прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих спірних об`єктів. Питання про закриття провадження у справі за клопотанням ТОВ «Арт 2005» місцевий господарський суд у своєму рішенні не розглянув.

212. Після ухвалення місцевим судом рішення 27.12.2022 ТОВ «Арт 2005» подало до суду заяву, в якій просило розглянути клопотання про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог та постановити відповідну ухвалу.

213. 12.01.2023 Господарський суд Запорізької області ухвалив у справі додаткове рішення, яким розглянув клопотання ТОВ «Арт 2005» про закриття провадження у справі в частині вимог щодо зобов`язання знести самочинне будівництво та відмовив у його задоволенні, оскільки вважав, що спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

214. ТОВ «Арт 2005» оскаржило зазначене додаткове рішення Господарського суду Запорізької області в апеляційному порядку.

215. Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 09.04.2024 зазначив, що подана 27.12.2022 після винесення основного рішення заява ТОВ «Арт 2005» про розгляд судом раніше поданого клопотання про закриття провадження у справі не є позовною вимогою, стосовно якої судом не ухвалено рішення. Також ця заява не містить інших передбачених частиною першою статті 244 ГПК України підстав для ухвалення додаткового рішення. Тому, на переконання апеляційного суду, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Арт 2005» про закриття провадження у справі. Апеляційний господарський суд також зауважив, що та обставина, що процесуальний документ, прийнятий господарським судом за наслідками розгляду заяви ТОВ «Арт 2005», має назву «додаткове рішення», а не «ухвала», не є підставою для його скасування, оскільки це не призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

216. Велика Палата Верховного Суду не погоджується з наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

217. Згідно із частиною третьою статті 232 ГПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

218. Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

219. Наведений у вказаній нормі права перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

220. Оскільки клопотання ТОВ «Арт 2005» про закриття провадження у справі не є позовною вимогою, стосовно якої судом не ухвалено рішення, то суд не мав повноважень після ухвалення рішення розглядати клопотання ТОВ «Арт 2005» про закриття провадження у справі та ухвалювати додаткове рішення.

221. Натомість суд мав постановити ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

222. Розглядаючи апеляційну скаргу на додаткове рішення місцевого суду, апеляційний суд цієї помилки не виправив та залишив додаткове рішення без змін.

223. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга ТОВ «Арт 2005» на додаткове рішення підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023 - скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Арт 2005» про ухвалення додаткового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

224. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

225. Згідно зі статтею 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

226. Ураховуючи висновки, зроблені в мотивувальній частині цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 потрібно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

227. Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023 у справі № 908/2388/21 потрібно скасувати як прийняте з порушенням статті 244 ГПК України та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Арт 2005» про ухвалення додаткового рішення у справі.

Щодо судових витрат

228. За приписами частини першої статті 315 ГПК України у резолютивній частині постанови касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

229. Відповідно до частин першої та чотирнадцятої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

230. За змістом резолютивних частин оскаржених судових рішень суди попередніх інстанцій вирішували питання розподілу судових витрат між сторонами справи в частині судового збору. Таким чином, новому розподілу підлягають суми судового збору, сплачені сторонами у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної інстанцій, а також розподілу підлягає сума судового збору, сплачена за подання касаційної скарги.

231. У цій справі суди розглянули 23 вимоги немайнового характеру. Оскільки позов подано у 2021 році, за розгляд кожної вимоги судом першої інстанції підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. 

232. За подання апеляційної скарги ТОВ «Арт 2005» сплатило судовий збір в розмірі 78 315,00 грн (2 270 грн х 23 х 150 %), а за подання касаційної скарги - 104 420,00 грн (2 270 грн х 23 х 200 %).

233. З огляду на скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, а також на те, що суд відмовив у задоволенні позову, то на користь ТОВ «Арт 2005» із Запорізької обласної прокуратури підлягає стягненню 78 315,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 104 420,00 грн - за подання касаційної скарги, а всього - 182 735,00 грн. Судовий збір за подання позовної заяви покладається на прокурора.

Керуючись статтями 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024 у справі № 908/2388/21 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3. Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 12.01.2023 у справі № 908/2388/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

4. Стягнути із Запорізької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909973, адреса: вул. Дмитра Апухтіна, 29-А, м. Запоріжжя, 69005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт 2005» (код ЄДРПОУ 41208371, адреса: бул. Будівельників, 7-А, м. Запоріжжя, 69123) 182 735,00 грн (сто вісімдесят дві тисячі сімсот тридцять п`ять гривень 00 коп.) судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції у справі № 908/2388/21 набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий суддя		В. Ю. Уркевич 	
Суддя-доповідач		І. В. Ткач 	
Судді:	О. О. Банасько 		В. В. Король 	
	О. В. Білоконь 		С. І. Кравченко 	
	О. Л. Булейко 		О. В. Кривенда 	
	І. А. Воробйова 		М. В. Мазур 	
	М. М. Гімон 		С. Ю. Мартєв 	
	О. А. Губська 		К. М. Пільков 	
	А. А. Ємець 		С. О. Погрібний 	
	Л. Ю. Кишакевич 		Н. С. Стефанів 	
			Н. В. Шевцова