ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 741/484/25
провадження № 61-12723св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року у складі судді Киреєва О. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року у складі колегії суддів:Шитченко Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи загиблою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Заява мотивована тим, що 15 лютого 2023 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Слов`янським відділом ДРАЦС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції складено актовий запис № 80 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Вказувала, що службовим розслідуванням, проведеним військовою частиною НОМЕР_2 , встановлено, що наявні достатні підстави припустити загибель молодшого сержанта ОСОБА_2 06 липня 2024 року в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Тіло ОСОБА_2 залишилось на позиціях підрозділу, захоплених противником, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть не видавалось. 
Зазначала, що 12 липня 2024 року вона отримала повідомлення від 
ІНФОРМАЦІЯ_1 про зникнення безвісти ОСОБА_2 06 липня 2024 року під час виконання бойового завдання, а 15 липня 2024 року вона подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти ОСОБА_3 і 16 липня 
2024 року відомості за цим фактом внесено до ЄРДР за № 12024100070001671. 
Вказувала, що оголошення ОСОБА_2 загиблим необхідно для отримання виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту Держави Україна у російсько-Українській війні, від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місце смерті - селище Нью-Йорк, Торецької міської територіальної громади, Бахмутського району, Донецької області.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 
2025 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду 
від 19 вересня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.
Оголошено громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, останнє відоме місце реєстрації за адресою: 
АДРЕСА_1 , загиблим (померлим) під час виконання військового обов`язку по захисту Держави Україна в російсько-Українській війні від дня вірогідної смерті (загибелі).
Датою смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Місцем смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати населений пункт Нью-Йорк, Бахмутського району, Донецької області.
Судові рішення мотивовані тим, що оголошення фізичної особи померлою можливо після спливу шести місяців з дня настання відповідної події, тобто загибелі у бою, а у матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 указано обставини, які з достатньою вірогідністю підтверджують його загибель під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області.
Суд указав, що за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у визнанні такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності.
Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України, як безпідставні, зазначивши, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, а передбачене право заявниці отримати певні виплати від держави й оформити спадкування автоматично неозначає наявності спору про право з Міністерством оборони України, вимог майнового характеру вона не заявляла. 
Суди послались на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2025 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду 
від 19 вересня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2025 року касаційну скаргу Міністерства оборони України залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги.
У листопаді 2025 року Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 17 жовтня 2025 року із: 1) уточненою редакцією касаційної скарги разом з доказами надсилання уточненої касаційної скарги іншим учасникам справи; 2) клопотанням про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги у частині сплати судового збору. 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 07 листопада 2025 року заяву Міністерства оборони України про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги задоволено. Продовжено Міністерству оборони України строк для усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року у частині сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду із заявою на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року про долучення документів до касаційної скарги, а саме надало до суду докази на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі,витребувано цивільну справу № 741/484/25 із Носівського районного суду Чернігівської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року у задоволенні клопотання Міністерства оборони Українипро розгляд справи за їх участю відмовлено, справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга Міністерства оборони України мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права уподібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду. 
Вважає неможливим розгляд цієї заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою в порядку окремого провадження, вважаючи, що її вирішення безпосередньо впливає на права та обов`язки спадкоємців померлого, їх право на отримання одноразової грошової допомоги, а також на інтереси Міністерства оборони України як органу, уповноваженого на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, тобто, на думку заявника, у цій справі наявний спір про право.
На переконання Міністерство оборони України, воєнні дії в розумінні частини другої статті 46 ЦК України на території, де зник безвісті чоловік заявниці, не завершились, хоча вказана територія на дату подання цих пояснень не перебуває на окупованій території, а отже, суди не мали підстав, передбачених ЦК України, для оголошення ОСОБА_2 померлим.
Зазначає, що частина друга статті 46 ЦК України передбачено можливість оголошення зниклої безвісті у зв`язку з воєнними діями, особи померлою після спливу, щонайменше, шестимісячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, 
а не з дати зникнення безвісти такої особи.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника 
ОСОБА_1 - адвоката Феськова І. В., на касаційну скаргу, в якому зазначається, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, суди належним чином встановили фактичні обставини у справі, ухвалили судові рішення з додержанням норм права, тому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити. Вважає хибними твердження Міністерства оборони України про недотримання шестимісячного строку звернення до суду із цією заявою. Наголошує на тому, що селище Нью-Йорк територіально розташоване в Торецькій міській територіальній громаді. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» 
від 22 грудня 2022 року № 309, у Торецькій міській територіальній громаді, за винятком сел Озарянівка, Курдюмівка та Шуми, бойові дії тривали з 24 лютого 
2022 року по 06 серпня 2024 року. Заява ОСОБА_1 надійшла до районного суду 
13 березня 2025 року, тобто зі спливом шестимісячного строку після припинення активних бойових дій. Також посилається на відповідний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 щодо застосування судами частини другої статті 46 ЦК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7).
З 02 березня 2022 року ОСОБА_2 зараховано до списку особового складу наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 02 березня 2022 року № 10 (а. с. 24).
Службовим розслідуванням, проведеним в/ч НОМЕР_2 , встановлено, що наявні достатні підстави припустити загибель молодшого сержанта ОСОБА_2 06 липня 2024 року в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Тіло ОСОБА_2 залишилось на позиціях підрозділу захоплених противником, у зв`язку з чим лікарське свідоцтво про смерть не видавалось. В акті службового розслідування зазначено, що неправомірних дій з боку молодшого сержанта ОСОБА_2 не встановлено. Порушень вимог організації несення військової служби, дотримання заходів безпеки, профілактики небойових втрат серед особового складу, психологічного супроводу в умовах бойових дій з боку службових осіб військової частини НОМЕР_2 не виявлено. Факти, що свідчать про невиконання чи неналежне виконання молодшим сержантом ОСОБА_2 обов`язків військової служби, а також подій та складу дисциплінарного проступку чи адміністративного правопорушення, не встановлено (а. с. 14-18).
12 липня 2024 року ОСОБА_1 отримала повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що її чоловік, молодший сержант ОСОБА_2 , призваний на військову службу під час мобілізації, 06 липня 2024 року зник безвісті під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області (а. с. 28).
15 липня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву до Національної поліції України про зникнення безвісти ОСОБА_2 , а 16 липня 2024 року відомості за цим фактом внесено до ЄРДР за № 12024100070001671 (а. с. 29 зворот).
Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01 серпня 2024 року № 150 ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті 06 липня 2024 року в районі села 
Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області за обставин, що дають підстави припускати його загибель у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Зникнення безвісті молодшого сержанта ОСОБА_2 не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а. с. 25 зворот - 26).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 12 серпня 2024 року № 20240812-930, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а. с. 29).
На час розгляду справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункти 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. 
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22). 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Проаналізувавши наведені норми та конкретні обставини справи, суд першої інстанції, з висновком, якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про оголошення її чоловіка ОСОБА_2 померлим.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами службового розслідування встановлено, що наявні достатні підстави припустити загибель молодшого сержанта ОСОБА_2 06 липня 2024 року в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.
12 липня 2024 року ОСОБА_1 сповіщено про те, що її чоловік, молодший сержант ОСОБА_2 , призваний на військову службу під час мобілізації, 06 липня 2024 року зник безвісті під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту 
Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області, а згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01 серпня 2024 року ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті 06 липня 2024 року в районі села Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області за обставин, що дають підстави припускати його загибель у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Зникнення безвісті молодшого сержанта ОСОБА_2 не пов`язано з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Апеляційний суд відхилив доводи Міністерства оборони України про передчасність звернення ОСОБА_1 з цією заявою та висновку суду про оголошення особи померлою внаслідок недотримання строків, встановлених частиною другою 
статті 46 ЦК України, через те, що воєнні дії на території, де зник безвісті чоловік заявника, не завершені.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив про те, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, у такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Про такий саме правовий висновок зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22). 
Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_2 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 , а із заявою про визнання особи загиблою ОСОБА_1 звернулася через систему «Електронний суд» 12 березня 2025 року (зареєстровано районним судом 13 березня 2025 року), тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких  ОСОБА_2 зник безвісті.
Стверджуючи про наявність бойових дій на території, де зник безвісті чоловік заявника, що свідчить про передчасність звернення із заявою про оголошення фізичної особи померлою, Міністерство оборони України не врахувало наступне.
Воєнний стан це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Нью-Йорк - селище, розташоване у Торецькій міській територіальній громаді Бахмутського району Донецької області, Україна.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309 (втратив чинність 20 березня 2025 року) підтверджено, що у Торецькій міській територіальній громаді, за винятком сел Озарянівка, Курдюмівка та Шуми, бойові дії тривали з 24 лютого 2022 року по 06 серпня 2024 року.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 28 лютого 2025 року № 376 підтверджено, що у період з 07 серпня 2024 року по 22 квітня 2025 року в селищі Нью-Йорк Торецької міської територіальної громади тривали активні бойові дії.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України зазначає, що саме на дату зникнення ОСОБА_2 відповідно до наведеного вище Переліку територій велися активні бойові дії, а наразі, відповідно до цього ж Переліку територій село Нью-Йорк Донецької області на час подання пояснень перебувало не на окупованій території. Але бойові дії в розумінні частини другої статті 46 ЦК України на цій території не завершилися. 
Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не дають підстав для скасування законних судових рішень. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі 
№ 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами касаційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_2 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною тощо.
За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою 
(частина друга статті 46 ЦК України) (див.: постанови Верховного Суду від 28 лютого 
2024 року у справі № 506/358/22; від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25, від 24 грудня 2025 року у справі 205/16123/24 та інші). 
Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме 
(див.: постанову Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23).
Зміст проведеного військовою частиною НОМЕР_2 службового розслідування свідчить про достеменне встановлення обставин загибелі молодшого сержанта ОСОБА_2  06 липня 2024 року в районі населеного пункту Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області у ході бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Встановлено, що тіло ОСОБА_2 залишилось на позиціях підрозділу, захоплених противником. У акті наведено географічні координати місця, де ОСОБА_2 загинув та де залишилось його тіло через неможливість проведення операції з метою евакуації тіл побратимами внаслідок ведення противником стрілецького бою з другого бліндажа.
Тобто по суті вирішеної заяви ОСОБА_1 Міністерство оборони України не доводить, що у суду були відсутні достатні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_2 з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим).
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про наявний у цій справі спір про право, що унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Отже, у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» 
(стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 указав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Заявник, подаючи заяву до суду, зазначала, що оголошення ОСОБА_2 загиблим необхідно для отримання виплат, передбачених законодавством, та оформлення спадщини. В якості заінтересованих осіб зазначила Міністерство оборони України, Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Отже, колегія суддів вважає, що оголошення фізичної особи померлою у цьому випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. ОСОБА_1 відповідно до положень статті 306 ЦПК України указала мету, для якої слід оголосити чоловіка померлим, що автоматично спір не породжує. Нею не заявлено вимог майнового характеру та не обґрунтовано цю заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення чоловіка загиблим. 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду України, Верховного Суду, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що встановлені фактичні обставини у справі, що переглядається, відрізняються від обставин у справах, на які посилається заявник, як доведенням позовних вимог, так і правовим регулюванням.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, 
а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; розподілу судових витрат, понесених 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк