ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/12343/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 04 липня 2025 року №907640831361; зобов`язання перевести з 28 червня 2025 року на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII “Про державну службу” (далі – Закон №3723-XII), пунктів 10, 12 “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII) з врахуванням до стажу державної служби періодів роботи на посадах в державних/комунальних засобах масової інформації та періоду військової служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, та здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих виконавчим комітетом Луцької міської ради від 18 червня 2025 року №4-40/35 та №4-40/36, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-ІV). Позивач 28 червня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, проте отримав рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04 липня 2025 року №907640831361 про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби 20 років.
Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що відповідач всупереч пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі – Порядок №283), протиправно не зарахував період роботи на посадах в державних/комунальних засобах масової інформації та період проходження військової служби до стажу державної служби. На переконання позивача, оскільки він має необхідний стаж (понад 20 років, здобутий на посадах державної служби до 01 травня 2016 року), на момент звернення із заявою він не перебував на державній службі, то відповідно до статті 37 Закону №3723-XII пенсія має бути призначена в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.31-40). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Вінницькій області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 28 червня 2025 року. В результаті розгляду наданих документів ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Відповідач вважає, що відсутні підстави зараховувати спірні періоди роботи до стажу державної служби, так як у трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутні записи про прийняття присяги та присвоєння рангу державного службовця.
У відповіді на відзив (а.с.47-50) позивач підтримав доводи позову та вказав, що відповідно до статті 12 Закону України від 23 вересня 1997 року №540/97-ВР “Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста” (далі - Закон №540/97-ВР) стаж роботи журналіста в державних та комунальних суб`єктах у сфері медіа зараховується до стажу державної служби, а стаж державної служби зараховується до стажу роботи журналіста в державному або комунальному суб`єкті у сфері медіа; при нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії як державному службовцю.
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Суд, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що не є спірним.
28 червня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив перевести на пенсію за віком за іншим законом (відповідно до Закону №889-VIII) (а.с.13). Відповідач не заперечує ту обставину, що разом із заявою про перехід на пенсію за іншим законом ОСОБА_1 надав довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані виконавчим комітетом Луцької міської ради від 18 червня 2025 року №4-40/35 та №4-40/36 (а.с.14, 15).
Після реєстрації працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області з прийняттям рішення від 04 липня 2025 року №907640831361 про відмову у перерахунку пенсії. Таке рішення мотивоване відсутністю у ОСОБА_1 необхідного стажу на посадах, віднесених до посад державних службовців. Зазначено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 14 квітня 1982 року відсутні записи про прийняття присяги та присвоєння рангу державного службовця (а.с.12).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XI установлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як – 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Правове регулювання пенсійного забезпечення державних службовців з 01 травня 2016 року – з дати набрання чинності Законом №889-VIII - зазнало змін. Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пунктом 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII визнано такими, що втратили чинність: Закон України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Так згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Водночас для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, з наведеного випливає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17, від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.
З огляду на наведене вище правове регулювання спірних правовідносин суд зауважує, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01 травня 2016 року. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.
Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23.
За своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII. При цьому із змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області встановлено, що єдиною підставою відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII є відсутність достатнього стажу державної служби.
За доводами позивача до стажу державної служби протиправно не зараховано періоди роботи на посадах в державних/комунальних засобах масової інформації та період військової служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.
Статтею 12 Закону №540/97-ВР серед іншого визначено, що стаж роботи журналіста в державних та комунальних засобах масової інформації зараховується до стажу державної служби, а стаж державної служби зараховується до стажу роботи журналіста в державному або комунальному засобі масової інформації.
Пунктом 8 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року “Про введення в дію Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок №283 (діяв до 01 травня 2016 року). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також стаж роботи журналіста в державних і комунальних засобах масової інформації, обчислений відповідно до Порядку обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років і призначення пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової інформації та державних інформаційних агентств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 року №377.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 року №377, яка втратила чинність 28 грудня 2016 року, затверджено: Порядок оплати праці журналістів державних і комунальних засобів масової інформації; Перелік посад журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів апарату відповідного органу державної влади та органу місцевого самоврядування (далі – Перелік №377); Порядок обчислення стажу роботи для встановлення щомісячної надбавки за вислугу років і призначення пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової інформації та державних інформаційних агентств (далі – Порядок №377).
Відповідно до Переліку №377 посади журналістів в друкованих засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, районні, районні у містах Києві та Севастополі ради, посада редактора (завідуючого) відділу прирівнюється до посади заступника завідуючого самостійним відділом, заступника завідуючого відділом, заступника начальника відділу відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а посада заступника головного редактора (редактора) - до посади заступника керівника секретаріату, заступника керівника апарату відповідної державної адміністрації, голови постійної питань бюджету; посада відповідального секретаря - до посади завідуючого самостійним відділом, завідуючого відділом, начальника відділу.
Згідно з пунктом 1 Порядку №377 до стажу роботи, що дає право на встановлення щомісячної надбавки за вислугу років і призначення пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової інформації, зараховується стаж роботи на посадах, зазначених у переліку, затвердженому цією постановою, а також на посадах журналістів державних інформаційних агентств, зазначених у додатку 1, а саме:
до 01 серпня 1990 року - у засобах масової інформації, засновниками яких були партійні, комсомольські та профспілкові організації;
до 23 серпня 1991 року - у засобах масової інформації, засновниками яких були органи державної влади колишньої УРСР та інших республік СРСР, а також органи державної влади та військові формування колишнього СРСР (додаток 2);
з 24 серпня 1991 року - у засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є (були) органи державної влади або органи місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 3 Порядку №377 документами для визначення стажу роботи журналіста є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.
Якщо засновника (співзасновника) засобу масової інформації неможливо визначити за записами у трудовій книжці чи печаткою, що засвідчує ці записи, підставою для його визначення є довідка таких органів виконавчої влади та телерадіокомпаній.
З трудової книжки НОМЕР_1 встановлено (а.с.16-19), що ОСОБА_1 у період з 14 квітня 1982 року по 23 серпня 1990 року перебував на посадах виконуючого обов`язки завідуючого відділом сільського господарства та завідуючого відділом сільського господарства Редакції газети “Слава праці” (яка відповідно до відтиску печатки в трудовій книжці була органом Луцького районного комітету Комуністичної партії України та районної Ради народних депутатів Волинської області); у період з 23 серпня 1990 року по 04 січня 1996 року - на посаді редактора відділу редакції газети “Народна трибуна”. Відповідно до пункту 1 Редакційного статуту газети “Народна трибуна”, затвердженого рішенням виконкому Луцької міської Ради народних депутатів від 11 вересня 1990 року №399, газета “Народна трибуна” створена на основі рішення сесії Луцької міської Ради народних депутатів від 06 квітня 1990 року №1/9, яка і є її засновником та видавцем (а.с.22-28). З 05 січня 1996 року по 23 вересня 1996 року ОСОБА_1 обіймав посаду редактора відділу економіки редакції газети “Луцький замок”, засновником якої відповідно до довідки виконавчого комітету Луцької міської ради від 06 вересня 2025 року №34.7-6/2856/2025 була Луцька міська рада (а.с.29).
З 24 вересня 1996 року по 04 серпня 1997 року позивач працював на посаді редактора газети “Бізнес аналіз” Закритого акціонерного товариства “Волиньінформ”, а з 05 серпня 1997 року по 30 вересня 2003 року – на посаді редактора відділу економіки Товариства з обмеженою відповідальністю “Газета “Луцький замок”.
Надалі з 01 жовтня 2003 року по 08 вересня 2017 року ОСОБА_1 обіймав посади редактора відділу економіки, заступника головного редактора, відповідального секретаря Комунального підприємства “Газета “Луцький Замок”. Відповідно до довідки виконавчого комітету Луцької міської ради від 06 вересня 2025 року №34.7-6/2856/2025 Луцька міська рада була засновником Комунального підприємства “Газета “Луцький Замок” (а.с.29).
Отже, аналізуючи зазначене, суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 з 14 квітня 1982 року по 23 вересня 1996 року та з 01 жовтня 2003 року по 30 квітня 2016 року на посадах журналіста (завідуючого відділом, редактора відділу та заступника головного редактора, відповідального секретаря) у засобах масової інформації, засновниками яких були партійна організація та/або органи державної влади/місцевого самоврядування, підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Частиною першою статті 2 Закону від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.20-21) ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Союзу РСР з 11 травня 1976 року по 09 червня 1978 року.
Таким чином, період служби у Збройних Силах Союзу РСР входить до стажу роботи позивача, у т.ч. і для обчислення стажу державної служби.
З огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства України, якими регульовані спірні правовідносини, суд погоджується з доводами позову про те, що у ГУ ПФУ у Вінницькій області не було фактичних та правових підстав для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи з 14 квітня 1982 року по 23 вересня 1996 року та з 01 жовтня 2003 року по 30 квітня 2016 року та періоду проходження військової служби з 11 травня 1976 року по 09 червня 1978 року. У зв`язку із цим необґрунтованою є відмова відповідача у переведенні на інший вид пенсії ОСОБА_1 , спеціальний стаж якого (не менше 20 років державної служби станом на 01 травня 2016 року) є достатнім. Отже, оскільки інші умови (щодо віку, страхового стажу) виконуються для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”, то рішення відповідача від 04 липня 2025 року №907640831361 як протиправне підлягає скасуванню.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У розглядуваному випадку у ОСОБА_1 право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою 28 червня 2025 року.
З приводу позовної вимоги про врахування ГУ ПФУ у Вінницькій області довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, то суд зазначає, що у цій справі спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII, адже відповідач не визнав за ОСОБА_1 цього права.
Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22 зазначив, що вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
ГУ ПФУ у Вінницькій області у спірному рішенні надавало оцінку лише наявності у позивача відповідного стажу державної служби, а питання, які стосуються обчислення розміру пенсії на підставі відповідних довідок, вирішується вже після того, як установлено право на пенсію.
Тож виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, суд вважає, що оскільки перевірку довідок від 18 червня 2025 року №4-40/35 та №4-40/36 для призначення пенсії відповідач не проводив (їх оцінка відповідності форми та змісту на момент звернення згідно з постановою постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” відсутня у спірному рішенні), то вимоги позову у цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04 липня 2025 №907640831361 та зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з 28 червня 2025 року (з дня звернення із заявою) на пенсію державного службовця за віком відповідно Закону України “Про державну службу”, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 14 квітня 1982 року по 23 вересня 1996 року та з 01 жовтня 2003 року по 30 квітня 2016 року та період військової служби з 11 травня 1976 року по 09 червня 1978 року, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26 жовтня 2025 року №1.373151799.1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.6, 33).
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI “Про судовий збір”).
У зв`язку із частковим задоволенням позову, поданого до суду в електронній формі, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 484,48 грн. Частину судового збору у сумі 242,24 грн (надміру сплаченого) може бути повернуто відповідно до статті 7 вказаного Закону за окремо поданим клопотанням.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих, будинок 22, ідентифікаційний код юридичної особи 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04 липня 2025 року №907640831361.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 28 червня 2025 року на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, зарахувавши до стажу державної служби з періоди роботи з 14 квітня 1982 року по 23 вересня 1996 року та з 01 жовтня 2003 року по 30 квітня 2016 року та періоду проходження військової служби з 11 травня 1976 року по 09 червня 1978 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 48 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк