УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

22 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №160/2387/25
адміністративне провадження №К/990/51912/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року
у справі №160/2387/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає:

- у незарахуванні позивачеві до календарної вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарно-пільговому обчисленні зокрема в її частині, - зарахування (підтвердження та включення) раніше не відомого та не врахованого до вислуги років на пільгових умовах часу служби (роботи), зокрема - періоду служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку;

- у незарахуванні позивачеві до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, навчання у вищих навчальних закладах, а саме у Національній гірничій академії України з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року та Київському національному університеті внутрішніх справ з 17 червня 2006 року по 30 квітня 2010 року, із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців;

- у ненаправленні заяви позивача про призначення пенсії та всіх необхідних документів, затверджених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення зі служби);

2) зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, здійснити перерахунок та зарахувати позивачеві до календарної вислуги років яка дає право на призначення пенсії:

- час навчання у вищих навчальних закладах, а саме у Національній гірничій академії України з 01 вересня 1994 року по 30 червня 1999 року та Київському національному університеті внутрішніх справ з 17 червня 2006 року по 30 квітня 2010 року, із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців, всього 04 роки 04 місяці 00 днів;

- вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди служби: з 08 липня 2001 року по 10 червня 2003 року - на посаді дільничного інспектора міліції Вільногірського міського відділу; з 10 червня 2003 року по 16 жовтня 2006 року - на посаді оперуповноваженого групи Державної служби боротьби з економічною злочинністю Вільногірського міського відділу; з 16 жовтня 2006 року по 23 листопада 2007 року - на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 23 листопада 2007 року по 22 вересня 2008 року - на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 22 вересня 2008 року по 16 лютого 2010 року - на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Вільногірського міського відділу; з 16 лютого 2010 року по 17 грудня 2010 року - на посаді старшого оперуповноваженого сектору Державної служби по боротьбі з економічною злочинністю Вільногірського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області; з 17 грудня 2010 року по 10 серпня 2011 року - на посаді старшого оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 серпня 2011 року по 10 липня 2013 року - на посаді заступника начальника лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 липня 2013 року по 18 вересня 2013 року - на посаді оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Павлоград, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 18 вересня 2013 року по 10 квітня 2015 року - на посаді оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці; з 10 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року - на посаді старшого оперуповноваженого по боротьбі зі злочинними посяганнями на вантажі сектору карного розшуку лінійного відділення на станції П`ятихатки лінійного відділу на станції Кривий Ріг - Головний, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, із розрахунку один місяць служби за півтора місяця, та здійснити відповідний перерахунок вислуги років;

3) зобов`язати відповідача направити заяву позивача про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком №3-1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, для подальшої підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Подання про призначення пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення), на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо незарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років для призначення пенсії періоду служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року у пільговому обчисленні із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17 липня 1992 року №393 (далі - постанова КМУ №393), в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці щодо ненаправлення подання про призначення пенсії та всіх необхідних документів, затверджених Порядком №3-1, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 вересня 2015 року (наступний день після звільнення зі служби).

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії період служби в оперативних підрозділах міліції Міністерства внутрішніх справ України з 08 липня 2001 року по 31 серпня 2015 року у пільговому обчисленні із розрахунку один місяць служби за півтора місяця відповідно до послужного списку згідно постанови КМУ №393, в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби.

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці направити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком №3-1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, для подальшої підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Подання про призначення позивачеві пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону №2262-XII.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 09 грудня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу; суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статті 17 Закону №2262-XII, пункту 2 постанови КМУ №393, порушенням положень статей 9, 77, 242, 308 КАС України, та без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а.

У касаційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а, у якій Суд акцентував увагу на тому, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (частина четверта статті 9 КАС України) зобов`язує суд вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Скаржник вказує, що спірним питанням у цій справі є наявність факту присвоєння йому офіцерського звання після закінчення вищого навчального закладу, що є обов`язковою умовою для зарахування періоду навчання до вислуги років відповідно до постанови КМУ №393. Позивач стверджує, що йому було присвоєно звання лейтенант запасу згідно з наказом Міністра оборони України від 27 квітня 1999 року №176, що підтверджується копією довідки, наданою до суду апеляційної інстанції.

Проте, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції формально підійшов до розгляду справи та відмовив у долученні цього доказу, посилаючись на положення статті 308 КАС України, чим порушив положення процесуального права та не врахував правову позицію Верховного Суду у справі №200/1882/20-а, у якій зазначено, що у справах щодо соціального захисту, за наявності сумнівів або неповноти наданих позивачем документів, суд, керуючись завданнями адміністративного судочинства, повинен сприяти встановленню істини, зокрема шляхом витребування відповідних відомостей від компетентних органів (військових комісаріатів, архівних установ тощо), а не обмежуватися відмовою у позові через недоведеність обставин, які об`єктивно існували.

Таким чином, скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не виконали обов`язку щодо всебічного та повного встановлення обставин справи, проігнорували наявність доказів, які підтверджують його право на перерахунок вислуги років, та не застосували релевантну практику Верховного Суду, яка зобов`язує суди займати активну позицію у збиранні доказів у цій категорії справ.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статті 17 Закону №2262-XII, пункту 2 постанови КМУ №393, перевірки дотримання положень статей 9, 77, 242, 308 КАС України, а також необхідності врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №200/1882/20-а.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №160/2387/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/2387/25.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа