ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	Львів	Справа № 162/818/25 пров. № А/857/46243/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В.,Шавеля Р.М.,
за участі секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року, що ухвалив суддя Савич А.С., в селищі Любешів у справі № 162/818/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь – Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Семенюка Володимира Федоровича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5216483 від 14.07.2025 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.07.2025 у Любешівському районному суді Волинської області, ознайомився з матеріалами справи № 162/771/25, у яких виявив постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5216483 від 14.07.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
21 жовтня 2025 року Любешівський районний суд Волинської області, прийняв рішення, яким, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського відділу поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Семенюка Володимира Федоровича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовив.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Таку позицію апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо заміни неналежного відповідача.
Позивач зазначив те, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є виключним правом позивача, тоді як встановлення належності відповідача й обґрунтування позову — обов`язком суду, що реалізується під час розгляду справи. Відмова у задоволенні позову виключно з підстав пред`явлення його до посадової особи (поліцейського) є проявом надмірного формалізму, що порушує право на доступ до правосуддя та суперечить завданню адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав громадян від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 14.07.2025 серії ЕНА № 5216483, яку виніс поліцейський відділу поліцейської діяльності № 1 (с-ще Любешів) Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Семенюк Володимир Федорович, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_1 14.07.2025 о 00:19 у с. Ветли на вул. Поліській керував мотоциклом VIPER 150, д. н. з. НОМЕР_1 , без мотошолома. На вимогу поліцейського не пред`явив реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив підпункти “б” п. 2.1 та “г” п. 2.3 ПДР.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до неналежного відповідача та дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського відділу поліцейської діяльності № 1 Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Семенюка Володимира Федоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін “суб`єкт владних повноважень” відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем у вказаній категорії справ, є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.
Частиною другою статті 11 КАС України, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог
Статтею 46 КАС України, встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених цим Кодексом та наданих іншим законом.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Зі змісту наведених положень процесуального законодавства видно, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яку потрібно застосувати за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
Апеляційний суд встановив, що позивач подав позов не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Крім того, вищевказаними нормами чинного законодавства передбачено, що заміна неналежного відповідача відбувається за згодою позивача.
З огляду на те, що позивач подав заяву про розгляд справи в суді першої інстанції без його участі, суд першої інстанції, був позбавлений можливості з`ясувати думку позивача про можливу заміну відповідача.
Із апеляційної скарги (абз. 4 стор. 5), апеляційний суд встановив, що позивач, вважає поліцейського, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, належним відповідачем.
Враховуючи те, що апеляційний суд не наділений повноваженнями, щодо заміни неналежної сторони на стадії апеляційного провадження, а також те, що позивач безпідставно та всупереч ст. 222 КУпАП вважає, що належним відповідачем у справі є посадова особа органу Національної поліції, підстави для задоволення позову відсутні.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Семенюка Володимира Федоровича, який є неналежним відповідачем у цьому спорі, необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року в справі № 162/818/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель