ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" грудня 2025 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3149/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.,
при секретарі судового засідання Задорожному А.О.;

за участі представників:
від позивача Лоскутов В.С.;
від відповідачів Мельник М.М.; Лайко О.І.; Черкасова О.О.;
від третьої особи Федосенко А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд 5; код ЄДРПОУ 44069166);
до відповідачів 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" (65012, Одеська обл., м. Одеса, Французький бульвар, буд. 2, прим. 1; код ЄДРПОУ 24533343);
2. Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (65044, Одеська обл., м. Одеса, Французький бульвар, буд. 29; код ЄДРПОУ 05539991);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Національна академія наук України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 54; ЄДРПОУ 00019270);
про визнання договору з додатками недійсними, застосування реституції та анулювання дозволу,

1.Суть спору.
Позивач – Головне управління ДПС в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх.№3216/24 від 15.07.2024) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" та Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, в якій просить суд:
- визнати договір від 27.12.2006 №0127120 з додатками до нього та додаткову угоду №1 від 19.12.2017 з додатками до неї недійсними;
- застосувати принцип двосторонньої реституції до договору від 27.12.2006 №0127120 та додаткової угоди № 1 від 19.12.2017 та повернути сторони договору у первісний стан;
- анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт по вказаному об?єкту виданий Управлінням Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради від 24.11.2017 №ОД 112173280994.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2024 було відкрито провадження у справі № 916/3149/24 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 12.09.2024.
15.08.2024 до суду від ТОВ "ЗАРС" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№30378/24).
15.08.2024 від Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України надійшов відзив на позовну заяву (вх.№30381/24).
06.09.2024 до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про залучення доказів (вх.№32457/24).
11.09.2024 від Головного управління ДПС в Одеській області надійшли клопотання про витребування доказів (вх.№ 33122/24), (вх.№33124/24) та клопотання про виклик свідка (вх.№33129/24).
12.09.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (вх.№33213/24).
Ухвалою суду від 12.09.2024 провадження у справі №916/3149/24 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 420/12471/22.
Ухвалою суду від 15.08.2025 поновлено провадження у справі №916/3149/24 та призначено розгляд справи на 15.09.2025.
15.09.2025 до суду від ТОВ “ЗАРС” надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх.№28449/25), заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№28450/25), заперечення на заяву про виклик свідка (вх.№28473/25), заперечення на заяву про витребування доказів (вх.№28477/25) та заява про залишення позовної заяви без розгляду (вх.№28449/25).
У судовому засіданні 15.09.2025, за участі представника позивача, суд без оформлення окремого документа задовольнив клопотання ТОВ “ЗАРС” про відкладення підготовчого засідання (вх.№28449/25) та відклав підготовче засідання на 09.10.2025.
У судове засідання 09.10.2025 з`явились усі представники сторін та судом було розглянуто питання, щодо залучення у справі в якості третіх осіб, що були вказані в позовній заяві, але не були залучені до участі у справі при відкритті провадження, а саме Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Національної академії наук України.
У судовому засіданні 09.10.2025 суд, без оформлення окремого документа постановив ухвалу про відмову у залучені до участі у справі, в якості третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Ухвалою суду від 09.10.2025 залучено до участі у справі №916/3149/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів – Національну академію наук та відкладено підготовче судове засідання на 03.11.2025.
03.11.2025 до суду від Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України надійшло клопотання про залучення документів до справи (вх.№34532/25).
03.11.2025 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо суті спору (вх.№34551/25).
У судовому засіданні 03.11.2025, за участі представників сторін, суд задовольнив другий пункт клопотання про витребування доказів (вх.№33122/25 та вх.№33124), щодо витребування в Національної академії наук України погодження з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України “Акт розподілу площ” від 27.12.2006 в редакції додаткової угоди № 1 від 19.12.2017, в решті клопотань відмовив, також суд встановив строк на подання документів третій особі до 07.11.2025 та без оформлення окремого документа постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 13.11.2025.
07.11.2025 до суду від третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№35428/25), яким третя особа надала до суду витребувані в судовому засіданні 03.11.2025 документи.
Ухвалою суду від 10.11.2025 задоволено клопотання представника Національної Академії Наук України про участь у судовому засіданні при розгляді справи №916/3149/24 в режимі відеоконференції та забезпечено участь представника Національної Академії Наук України у всіх судових засіданнях з розгляду справи №916/3149/24 в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та засобів електронної ідентифікації.
У судовому засіданні 13.11.2025 за участі представників сторін, суд без оформлення окремого документа постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 04.12.2025.
У судовому засіданні 04.12.2025 суд без оформлення окремого документу відклав підготовче засідання на 15.12.2025 о 16:30, у зв`язку з позаплановими технічними роботами на об`єктах інформаційної інфраструктури судової влади України, відсутністю доступу до підсистеми ВКЗ та її нестабільної роботи та втрати з`єднання.
08.12.2025 до суду від третьої особи надійшло клопотаня про долучення доказів (вх.№39249/25), в якому третя особа просила суд долучити до матеріалів справи Науково-експертний висновок щодо правової природи договору №01271206 від 27.12.2006, укладеного між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України та ТОВ “ЗАРС”, підготовлений спеціалістами Державної установи “Інститут економіко-правових досліджень імені В.К. Мамутова Національної академії наук України”.
15.12.2025 судове засідання не відбулося з відсутністю у будівлі суду електроенергії та ухвалою суду від 15.12.2025 призначено розгляд справи №916/3149/24 29.12.2025.
У судовому засіданні 29.12.2025 за участі представників сторні, суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення та відклав складення повного рішення.

3. Аргументи учасників справи.
3.1. Доводи Головного управління ДПС в Одеській області.
У якості обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “ЗАРС” було складено акт перевірки від 22.03.2024 №10622/15-32-07-08-19, яким було встановлено порушення податкового законодавства. 
Позивач вказує, що при проведенні перевірки було встановлено, що ТОВ "ЗАРС" у складі витрат відображено 205 859 854,00 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку за Договором №0127120 від 27.12.2006 укладеного між ТОВ "ЗАРС" та Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (далі - Інститут), який вже був введений в експлуатацію 30.12.2020, та за відсутності первинних облікових документів “Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та “Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати” (форма № КБ-3) щодо виконаних за завданням замовника та переданих замовнику закінчених робот, що не дає можливість достовірно оцінювати витрати та пов`язувати витрати з конкретним об`єктом та доходом, для отримання якого вони здійснені.
Позивач стверджує, що законодавством не передбачено дозвільних норм, які дають можливість землекористувачу передати право на забудову земельної ділянки третім особам у відокремленості від речового права на землю. Отже, від речового права на земельну ділянку походить право на її забудову, право на набуття об`єктів у власність вперше, а також необхідність передачі прав на об`єкти (у даному випадку необхідність здійснення продажу Інститутом квартир на адресу ТОВ “ЗАРС” після того, як ТОВ “ЗАРС” передасть на адресу Інституту будівельні роботи, а будинок буде введений в експлуатацію Інститутом).
ГУ ДПС в Одеській області вважає, що ТОВ “ЗАРС”, як сторона домовленостей, що не володіє правом на забудову земельної ділянки, але претендує на майбутні об`єкти, повинна набувати майнові права на нерухоме майно шляхом придбання права власності від Інституту (тобто Інститут повинен здійснити продаж житлової нерухомості на адресу ТОВ “ЗАРС” як компенсацію за будівельні роботи). Враховуючи умови договору та первинні документи ТОВ "ЗАРС" здійснює операції з постачання будівельних робіт, а Інститут у якості компенсації за будівельні роботи здійснює операції з постачання частини багатоповерхової житлової будівлі на адресу ТОВ "ЗАРС".
Позивач вважає, що Договір укладений між Інститутом та ТОВ "ЗАРС" є двостороннім, оскільки кожна із сторін має певні зобов`язання на користь іншої і вважається боржником та кредитором одночасно. Також позивач зазначає що Договір є оплатним, оскільки при передачі майна кожна із сторін має отримати від другої зустрічне надання у вигляді майна чи робіт.
Також ГУ ДПС в Одеській області посилається на те, що згідно Договору №0127120 від 27.12.2006, дозвільних документів на будівництво, Сертифікату від 30.12.2020, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкту проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, замовником будівництва є Інститут, а ТОВ “ЗАРС” є генеральним підрядником.
Враховуючи викладене позивач вважає, що Договір №0127120 від 27.12.2006 суперечить нормам чинного законодавства та інтересам держави, оскільки земельні ділянки на яких було здійснено будівництво не є у власності ТОВ “ЗАРС”.
Крім того позивач зазначає, що в порушення пп. 3.1.6. п.3.1. Договору №0127120 від 27.12.2006 Інститутом не було погоджено з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України підписання “Акту розподілу площ”. 
Також позивач вважає що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано дозвіл 24.11.2017 №ОД112173280994 всупереч вимог чинного законодавства.
Таким чином ГУ ДПС в Одеській області стверджує, що укладення Договору №01271206 від 27.12.2006 фактично привело до втрат бюджету, оскільки ТОВ “ЗАРС” було порушено норми ПК України (п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.189.1. ст.189. пп. 198.5. ст. 198 розділу V ПКУ, п. 201.1., п. 201.10. ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI) оскільки ТОВ “ЗАРС” у складі витрат неправомірно відображено 205 859 854 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку.
Окремо позивач зазначає, що Інститут неправомірно користується пільгою по земельному податку як заклад науки, оскільки він не здійснює наукову діяльність, а на земельній ділянці площею 0,6926 га (кадастровий номер 5110137500:41:006:0018) розташований багатоквартирний житловий будинок, що введений в експлуатацію згідно Сертифікату від 30.12.2020, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкту проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації 
Земельний податок під житловим будинком не декларувався та не сплачувався як Інститутом, так і його майбутнім правонаступником державною установою "Інститут ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України".
Також у відповідності до вищезазначених обставин, позивач вважає, що житловий будинок за адресою Французький бульвар, 29, м. Одеса, є самовільним будівництвом, за будівництво якого передбачена кримінальна відповідальність згідно ч. 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України.
Враховуючи вищенаведені обставини ГУ ДПС в Одеській області просить суд визнати недійсним Договір №0127120 від 27.12.2006 з додатками до нього та Додаткову угоду №1 від 19.12.2017 до Договору з додатками до неї, застосувати принцип двосторонньої реституції до Договору №0127120 від 27.12.2006 та Додаткової угоди №1 від 19.12.2017 до нього та повернути сторони договору у первісний стан, а також анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт по вказаному об`єкту виданий Управлінням Державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради від 24.11.2017 №ОД112173280994.
Також щодо підстав звернення з позовом ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що шляхом подання позову про визнання договору недійсним позивач захищає порушений інтерес держави, оскільки наслідки договору порушують її права та охоронювані законом інтереси.

3.2. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" (відповідач-1).
У якості заперечень проти позовних вимог ТОВ "ЗАРС" зазначає, що у відповідності до умов Договору №01271206 від 27.12.2006 укладеного з Інститутом, ТОВ "ЗАРС" здійснило будівництво 6-поверхової адміністративної будівлі та багатоквартирного житлового будинку за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 29. Договір та всі інші документи були погоджені уповноваженими органами Національної академії наук України. Інститут надав земельну ділянку, а ТОВ "ЗАРС" залучило інвестиції та здійснило будівництво об`єктів нерухомості.
Відповідач-1 зазначає, що між сторонами було підписано Акт розподілу площ, відповідно до якого Інститут отримав сім квартир в житловому будинку за адресою: Французький бульвар, 29, м. Одеса, загальною проектною площею 610,00 кв.м.
Також відповідач-1 стверджує, що у відповдіності до умов Договору адміністративна будівля загальною площею понад 3500 кв.м (з оздобленням, меблями, технікою, інженерними мережами та іншим обладнанням) була введена в експлуатацію у 2018 році і з того часу використовується Інститутом. Ця будівля була побудована і здана в експлуатацію до початку будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Приморський район, Французький бульвар, 29 та в строки, передбачені договором. 
Як зазначає ТОВ "ЗАРС", 19.10.2017 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Інституту був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт за реєстраційним номером в ЄДЕССБ - ОД112173280994 на нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Приморський район, Французький бульвар, 29, а 30.12.2020 Інституту був виданий Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, Приморський район, Французький бульвар, 29 за реєстраційним номером в ЄДЕССБ - ОД122201229795.
Таким чином відповідач-1 стверджує, що 11-ти поверховий багатоквартирний житловий будинок за адресою м. Одеса, Французький бульвар, 29 був введений в експлуатацію 30.12.2020, що підтверджується Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ОД122201229795 від 30.12.2020, та наразі всі квартири в цьому будинку продані та співвласники користуються своїм правом володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
ТОВ "ЗАРС" зазначає, що станом на сьогодні інвестиційний Договір №01271206 від 27.12.2006 є повністю виконаний та будь-яких претензій сторони цього договору до його виконання не мають. Також відповідач-1 окремо звертає увагу, що відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Інститут за організаційно-правовою формою є державною організацією, а отже приміщення отриманні Інститутом фактично отримані державою.
Відповідач-1 вважає, що всі зобов`язання, передбачені договором, виконані в повному обсязі, а сторони не мають жодних претензій до виконання цього договору, а відтак, позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області про визнання договору недійсним є безпідставними.
Як вказує ТОВ "ЗАРС" основною причиною подання ГУ ДПС в Одеській області позовної заяви про визнання Договору №01271206 від 27.12.2006 недійсним, є невизнання контролюючим органом витрат за цим Договором. На думку позивача, даний Договір фактично привів до втрат бюджету, оскільки ТОВ "ЗАРС" було порушено норми ПК України, так як у складі витрат нібито неправомірно відображено 205 859 854 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку. При цьому, відповідач-1 вважає, що ГУ ДПС в Одеській області не зазначається, яка саме сума податків не сплачена відповідачкм до державного бюджету, позивач не надає ніякого розрахунку щодо суми завданих збитків державі у вигляді несплати податків внаслідок укладання між сторонами саме інвестиційного договору, а не, як наполягає контролюючий орган, договору генерального підряду та/або міни (бартеру). В той же час, доходи, які отримало ТОВ "ЗАРС" по Договору і за які ним сплачено податки, ГУ ДПС в Одеській області визнаються в повному обсязі. 
Також ТОВ "ЗАРС" вказує, що питання щодо порушення норм податкового законодавства Інститутом та ТОВ "ЗАРС" при відображенні витрат на підставі Договору були предметом розгляду в Одеському окружному адміністративному суді, та за результатом якого були ухвалені рішення якими позовні вимоги ТОВ "ЗАРС" та Інституту було задоволено, а саме визнано протиправними та скасовано відповідні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області.
Відповідач-1 стверджує, що якщо допустити навіть, що право позивача було порушено, то обраний позивачем спосіб захисту ніяким чином не відновить його нібито порушені права, оскільки визнання Договору недійсним та застосування двосторонньої реституції передбачає повернення сторін у те становище, яке існувало до укладення Договору. Тобто в цій ситуації реституція передбачає знесення 6-ти поверхової адміністративної будівлі та 11-ти поверхового багатоквартирного будинку, що ніяким чином не вплине на відновлення начебто порушених прав позивача, а тільки завдасть шкоди ТОВ "ЗАРС" та державі в особі Інституту.
На думку ТОВ "ЗАРС", ГУ ДПС в Одеській області не наводить жодного доводу, який би підтверджував, що обраний позивачем спосіб захисту призведе до відновлення його начебто порушеного права, а тому відповідач-1 вважає такий спосіб захисту неефективним і необґрунтованим, оскільки він не здатен відновити нібито порушені права позивача та може спричинити значну шкоду іншим сторонам і державним інтересам, а застосування реституції в цій ситуації є непропорційним і не відповідає цілям судочинства та принципам верховенства права.
Таким чином, відповідач-1 вважає, що в Головного управління ДПС в Одеській області відсутнє порушене право, враховуючи те, що Інститут та ТОВ "ЗАРС", укладаючи та виконуючи інвестиційний Договір не порушували податкового законодавства, що було підтверджено рішеннями Одеського окружного адміністративного суду у справах №420/1177/23 та №420/17158/24. А відтак позивач не має підстав для звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним. 
Отже, враховуючи відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, а також невідповідність позовних вимог доказовій базі відповідач-1 вважає, що позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, принцип двосторонньої реституції, який контролюючий орган намагається застосувати, призведе до серйозного порушення прав не тільки ТОВ "ЗАРС" та Інституту, але й власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29.
Також ТОВ "ЗАРС" вважає, що 11-ти поверховий багатоквартирний будинок, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Французький бульвар, 29 не може вважатися самочинно збудованим, оскільки під його будівництво була спеціально відведена земельна ділянка, крім того Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надано дозвіл на проведення будівельних робіт, затверджено проект будівництва та прийнято цей об`єкт в експлуатацію, відтак до спірних правовідносин стаття 376 ЦК України застосуванню не підлягає.
Крім того, на думку відповідача-1, позивач не є контролюючим органом в розумінні Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та не володіє спеціальними знаннями в галузі будівництва та архітектури, та помилково трактує норми чинного законодавства України намагаючись обґрунтувати безпідставні позовні вимоги.

3.3. Доводи Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (відповідач-2).
У якості заперечень проти позовних вимог відповідач-2 вказує, що у двох адміністративних справах існують преюдиційні рішення, за якими судами встановлено, що як і при укладенні Договору №01271206 між ТОВ "ЗАРС" та Інститутом, так і при подальшому його виконанні сторонами дотримано норми чинного законодавства, а трактування ГУ ДПС в Одеській області вказаного договору на власний розсуд, є необґрунтованим та протиправним.
Відповідач-2 вважає, що в даному випадку, позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним Договору з тих же підстав, яким вже надавалася оцінка адміністративними судами у справах №420/1177/23 та №420/17158/24, а саме що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним через порушенням інтересів держави та податкового законодавства у вигляді несплати податків, що спростовуються в рішеннях по зазначеним справам. 
При цьому, на думку відповідача-2, позивачем також не обґрунтовано в чому саме полягає його порушене право внаслідок укладення Договору, а відтак подання даного позову може свідчити про намір позивача поставити під сумнів рішення суду, яке набрали законної сили. З вказаного вище слідує, що твердження ГУ ДПС в Одеській області, що відповідачами було порушено інтереси держави в частині сплати податків до бюджету України спростовано преюдиційними судовими рішень у адміністративних справах №420/1177/23 та №420/17158/24, що вказує на відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, а відповідно і відсутність підстав для звернення з даним позовом.
Відповідач-2 стверджує, що позивач не навів конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів, не обґрунтував в чому саме полягає порушення матеріальних інтересів держави внаслідок укладення оспорюваного правочину, не визначив, в чому полягають втрати бюджету. Позивач в позовній заяві не зазначає про наявності у нього будь-якого порушеного права, натомість посилається лише на наслідки договору, що порушують права та охоронювані законом інтереси держави його учасниками.
З огляду на викладене, Інститут вважає, що позивачем не доведено допустимими і достовірними доказами як наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, так і порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваного договору, та те, що визнання оспорюваного договору недійсним та застосування двосторонньої реституції призведе до відновлення порушеного права, відповідно обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання договору недійсним не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема застосування двосторонньої реституції. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Крім того Інститут зазначає, що укладення даного Договору дало можливість оновлення будівлі, в якій здійснювалась наукова діяльність, оскільки умови перебування в старій будівлі були нестерпними, будівля була аварійною та існувала загроза здоров`ю та життю науковців, що працювали в ній. Так Інститут як наукова установа за вказаним Договором отримала нову адміністративну будівлю, загальною площею не менше 3500 кв.м. із автономним опаленням, постійною підкачкою води, резервною системою електроживлення, залом засідань, оснащеним згідно з технічними вимогами, видавничою дільницею, складськими приміщеннями, окремо розташованими гаражами на 4 місця, а також не менше ніж 600 кв. м службового житла. Укладення Договору саме на таких умовах було погоджено Інститутом з Національною академією наук України, що підтверджується постановою Бюро президії НАН України №350 від 26.12.2006. 
Таким чином, оскільки на думку Інституту, позивачем не доведено допустимими і достовірними доказами наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, так і порушення його суб`єктивних прав та законних інтересів внаслідок укладення оспорюваного Договору, відповідач-2 вважає, що позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області про визнання Договору недійсним, застосування двосторонньої реституції та анулювання дозволу задоволенню не підлягають.

3.3. Доводи Національної академії наук України.
У своїх поясненнях, Національна академія наук України зазначає, що вважає позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Третя особа вважає, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено які саме права та інтереси Держави порушено, обраний позивачем спосіб захисту є неспівмірним з втручанням у право власності третіх осіб, яке вже виникло у зв`язку з повним виконанням Договору його сторонами.
Третя особа стверджує, що позивач вже скористався можливістю захисту порушених інтересів держави (ймовірного недотримання державою податкових платежів) під час розгляду адміністративних справ №420/1177/23 та №420/17158/24, в яких також встановлено належність оспорюваного Договору №01271206 від 27.12.2006 до інвестиційних договорів.
З посиланням на положення Статуту НАН України, третя особа зазначає, що вона та організації, що перебувають у її віданні, мають право використовувати належне їм майно, зокрема земельні ділянки, для участі у цивільних відносинах, у тому числі будівництві об`єктів наукового та соціального призначення.
Так Національна академія наук України зазначає, що постановою Бюро Президії НАН України було погоджено пропозицію Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України про будівництво адміністративної будівлі інституту та багатоповерхового житлового будинку на земельній ділянці, яка закріплена за інститутом на правах постійного користування, у м. Одесі за адресою: Французький бульвар, 29 за рахунок коштів інвестора ТОВ “ЗАРС” та доручено Інституту укласти відповідний договір. Також постановою Бюро Президії НАН України № 320 від 06.12.2017 погоджено внесення змін до Договору від 27.12.2006 № 01271206 про будівництво нової адміністративної будівлі інституту та багатоповерхового житлового будинку на земельній ділянці Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України на умовах наданого проекту додаткової угоди №1, додатком до якої є, зокрема, Акт розподілу площ в Об`єкті будівництва за Договором №01271206 від 27.12.2006, зміст якого відповідає підписаному Акту розподілу площ між відповідачами.
Наведене, на думку третьої особи, спростовує твердження позивача, що відповідачем-2 не було погоджено підписання “Акту розподілу площ”.
У зв`язку з викладеним Національна академія наук України просить суд відмовити Головному управлінню ДПС в Одеській області в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4.Фактичні обставини справи встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, Бюро Президії Національної академії наук України постановою №350 від 26.12.2006 (т.2, а.с.202) постановило:
1. Погодитися з пропозицією Інституту проблем ринку економіко-екологічних досліджень НАН України про будівництво адміністративної будівлі інституту та багатоповерхового житлового будинку на земельній ділянці, яка закріплена за інститутом на правах постійного користування, у м. Одесі за адресою: Французький бульвар, 29 за рахунок коштів інвестора ТОВ “ЗАРС”.
2. Доручити Інституту проблем ринку і економіко-екологічних досліджень НАН України (академік НАН України Б.В. Буркинський):
2.1. Укласти договір про будівництво нової адміністративної будівлі інституту та багатоповерхового житлового будинку за умови, що після закінчення будівництва НАН України отримає нову адміністративну будівлю інституту загальною площею не менше 3500 кв. м із автономним опаленням, постійною підкачкою води, резервною системою електроживлення, залом засідань, оснащеним згідно з технічними вимогами, видавничою дільницею, складськими приміщеннями, окремо розташованими гаражами на 4 місця, а також службове житло загальною площею не менше ніж 600 кв. м.
2.2. Погодити договір з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України. 
2.3. Згідно з чинним законодавством оформити право користування земельною ділянкою під будівництво нової адміністративної будівлі інституту та багатоповерхового житлового будинку.
2.4. Отримати дозвіл на знесення старих будівель інституту у зв`язку із будівництвом об`єкта інвестування у порядку, встановленому чинним законодавством України.
27.12.2006 між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (Сторона-1, Інститут) та ТОВ "ЗАРС" укладено Договір №01271206 (далі - Договір) (т.1, а.с.66-71), за умовами якого Сторона-1 наділена функціями замовника будівництва згідно з чинним законодавством України і має право на залучення осіб для участі у фінансуванні розробки проектно-кошторисної документації та будівництва об`єктів, а також за умовами цього Договору зобов`язаний виконати дії щодо передачі таким залученим особам належної їм частки в Об`єкті будівництва. Сторона-2 отримує право на фінансування розробки проектно-кошторисної документації та будівництва Об`єктів і бере на себе зобов`язання за рахунок власних та залучених коштів здійснити фінансування виготовлення проектної кошторисної документації та будівництва Об`єктів, в терміни та на умовах передбачених цим Договором.
Пунктом 1.5 Договору визначено, що об`єкт будівництва нова багатоповерхова житлова будівля орієнтовною загальною площею 15000 кв.м, що буде розташована на частині земельної ділянки Інституту приблизною площею 0,8 га на місці колишніх будівель та споруд Інституту.
Згідно з п.1.6 Договору, будівництво здійснюється на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 29, що належить Інституту на праві постійного користування згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 04.03.1972 №125, Указу Президента України від 20.01.1992 та Постанови Верховної Ради України від 17.12.2002 №17/106-14.
Відповідно до п.2.1 Договору, його предметом є правове регулювання діяльності сторін у проектуванні, будівництві та введені в експлуатацію нової адміністративної будівлі Інституту загальною площею не менш 3500 кв.м замість старих будівель, які підлягають списанню, та нової багатоповерхової житлової будівлі орієнтовною загальною площею 15000 кв. м. та безкоштовного отримання Інституту не менш ніж 600 кв.м. житла.
Обов`язок по виконанню функцій та реалізації повноважень Інституту, як замовника будівництва, покладається на ТОВ "ЗАРС" згідно доручення (довіреності чи іншого документа) (п.2.2. Договору).
Згідно з п.3.1 Договору, Інститут зобов`язаний на своє ім`я оформити право користування земельною ділянкою з дозволом на будівництво об`єктів, забезпечити доступ уповноважених (залучених) ТОВ "ЗАРС" осіб для виконання робіт (надання послуг), надати ТОВ "ЗАРС" документи, які відповідно до чинного законодавства України будуть необхідні для оформлення у власність частки ТОВ "ЗАРС" в об`єкті будівництва.
ТОВ "ЗАРС" зобов`язане забезпечити фінансування робіт по виготовленню проектно-кошторисної документації, будівництву об`єктів та введенню їх в експлуатацію.
Відповідно до пп. 3.1.6. п.3.1. Договору, Сторона 1 зобов`язана за погодженням з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України підписати “Акт розподілу площ”, які закріплюються за Стороною 1 з урахуванням вимог підпункту 6.2. цього Договору.
За умовами пункту 3.2.1. Договору, Сторона-2 повинна забезпечити фінансування робіт з оформлення та отримання права користування земельною ділянкою, виготовлення проектно-кошторисної документації, будівництва Об?єкта інвестування та Об?єкта будівництва та введенню їх в експлуатацію, а також до введення Об?єкта інвестування та Об?єкта будівництва в експлуатацію нести витрати, пов`язані зі сплатою земельного податку за користування отриманою для будівництва Об`єкта інвестування та Об`єкта будівництва земельною ділянкою.
Відповідно до п. 5.1 Договору, для повного, своєчасного та структурованого виконання Сторонами своїх зобов?язань по Договору, Сторони домовилися здійснити його реалізацію у наступні етапи:
І етап - здійснення передпроектних проробок та підготовка завдання на проектування будівництва;
ІІ етап - оформлення земельної ділянки для будівництва;
ІІІ етап - розробка та погодження проектної документації;
IV етап - проведення будівельно-монтажних робіт по спорудженню адміністративної будівлі, підключення його до всіх необхідних комунальних мереж і комунікацій, введення Об?єкту будівництва, оформлення прав на нього Інститутом;
V етап - прийняття в експлуатацію адміністративної будівлі;
VI етап - переміщення майна Інституту до адміністративної будівлі,
VII етап - списання старих будівель Інституту відповідно до порядку встановленого чинним законодавством та їх знесення за рахунок Сторони 2;
VIII етап - проведення передпроектних робіт, розробка та погодження проектної документації для спорудження житлового будинку;
ІХ етап - проведення будівельно-монтажних робіт по спорудженню Об?єкту будівництва. Підключення його до всіх необхідних комунальних мереж і комунікацій, введення Об?єкту будівництва, оформлення прав на частки в ньому Сторони-1 та Сторони-2 відповідно до п. 6.2 Договору.
Пунктом 6.2. Договору, результатом виконання даного Договору є завершення будівництва та введення в експлуатацію Об?єкта інвестування і Об?єкта будівництва та отримання Стороною-1 не менше ніж 600 кв.м загальної площі житла з оздоблювальними роботами.
Відповідно до п.6.2.1. Договору Інститут, отримає нову адміністративну будівлю загальною площею не менше 3500 кв.м із автономним опаленням всієї будівлі, постійною підкачкою води, резервною системою електроживлення, залом засідань (оснащеним технічно згідно існуючих вимог), типографічним центром та складськими приміщеннями і окремо стоячими гаражами на 4 місця, не менше ніж 600 кв.м загальної площі житла з виконанням оздоблювальних робіт та облаштування у Об?єкті будівництва після введення його в експлуатацію. Ця частка Сторони 1 залишається незмінною незалежно від необхідності виконання обов?язків перед третіми особами.
Натомість відповідно до п.6.2.2. Договору, ТОВ "ЗАРС" отримує у власність або для виконання своїх зобов`язань решту загальної площі житлової будівлі, передбачених затвердженою проектно-кошторисною документацією на будівництво з вбудованими гаражами та підсобними приміщеннями. Ця частка залишається незмінною незалежно від необхідності виконання обов?язків перед третіми особами.
Згідно з п. 7.1 Договору, строк будівництва Об`єкта інвестування та Об`єкта будівництва був визначений Сторонами додатково після розробки і затвердження проектно-кошторисної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. При визначенні вказаного строку прийматимуться до уваги нормативні терміни будівництва, проте період будівництва Об`єкта інвестування не повинен перевищувати трьох років з дати отриманих всіх необхідних для початку будівельно-монтажних робіт документів.
Пунктами 10.1 та 10.2 Договору визначено, що він діє з моменту його підписання повноважними представниками Сторін і до моменту остаточного виконання Сторонами своїх зобов`язань, проте у будь-якому випадку, до моменту отримання Сторонами усіх необхідних документів, які підтверджують право на їх частку площ в Об`єктах та оформлення передачі Об`єктів на баланс експлуатуючим організаціям. Дострокове припинення дії цього Договору можливе за наявності обставин непереборної сили, що виключають можливість виконання зобов`язань по цьому Договору.
Постановою Бюро Президії Національної академії наук України №49 від 07.02.2008 (т.2, а.с.204), постановлено:
- погодити проект на будівництво адміністративного будинку Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України;
- доручити директору Інституту проблем ринку та економіко- екологічних досліджень НАН України академіку НАН України Б.В.Буркинському згідно з вимогами угоди від 27.12.06 №01271200 та з урахуванням спорудження житлового будинку отримати в Одеській обл(міськ) раді дозвільні документи на їх будівництво та погодити проект и установленому порядку.
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №598 від 20.05.2008 (т.2, а.с.208) надано дозвіл Інституту на будівництво 6-ти поверхової адміністративної будівлі за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29.
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №155/A-2017 від 24.02.2017 (т.2, а.с.205), надано згоду Інституту на поділ земельної ділянки загальною площею 0,8812 га кадастровий номер 5110137500:41:006:0016, яка перебуває за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 в постійному користуванні Інституту.
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №487/A-2017 від 19.06.2017 (т.3, а.с.35), погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,8812 га (кадастровий номер 5110137500:41:006:0016) за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, яка перебуває у постійному користуванні Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 16 грудня 2016 року номер інформаційної довідки 76100954) на земельні ділянки площею 0,1886 га та площею 0,6926 га.
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №829/A-2017 від 21.09.2017 (т.2, а.с.206), затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, в постійне користування Інституту для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29. Змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,6926 га (кадастровий номер 5110137500:41:006:0018), розташованої за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, з "для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки" на "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку".
Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру №НВ-5104442532017 від 10.05.2017 (т.2, а.с.214-218), земельна ділянка з кадастровим номером 5110137500:41:006:0017, площею - 0,1886 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, цільове призначення - "В.03.11 Для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки, категорія земель - землі житлової та громадської забудови", вид використання - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд адміністративного комплексу, форма власності - державна.
Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру №НВ-5105223882017 від 28.09.2017 (т.2, а.с.219-223), земельна ділянка з кадастровим номером 5110137500:41:006:0018, площею - 0,6926 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, цільове призначення - "02.03 Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку", вид використання - для експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності - державна, власник - Одеська обласна державна адміністрація, користувач - Інститут проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (право постійного користування земельною ділянкою).
Також згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав №35286590 від 30.10.2023 (т.2, а.с.224), адміністративна будівля загальною площею 3530,9 кв.м, що розташована за адресою м. Одеса, бульвар Французький, будинок 29, на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137500:41:006:0017 власником якої є Національна академія наук України перебуває на праві оперативного управління в Державної установи "Інститут ринку і економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України.
Відповідно до Інформаційної довідки №385219906 від 02.07.2024 (т.1, а.с.63) власником земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:41:006:0018 площею 0,6926 га, що розташована за адресою м. Одеса, бульвар Французький, будинок 29, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1283567551101 є Держава в особі Одеської обласної державної адміністрації. Також із вказаної довідки вбачається, що дана земельна ділянка перебуває на праві постійного користування земельною ділянкою Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, на підставі постанови Бюро президії Національної академії наук України №117 від 09.06.2016.
Постановою Бюро Президії Національної академії наук України №320 від 06.12.2017 (т.4, а.с.28-29) погоджено внесення змін до Договору №01271206 від 27.12.2006 на умовах наданого проекту додаткової угоди № 1 до Договору. Також доручено директору Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України академіку НАН України Б.В.Буркинському підписати додаткову угоду № 1 до Договору №01271206 від 27.12.2006 на умовах наданого проекту.
19.12.2017 між Інститутом та ТОВ "ЗАРС" укладено Додаткову угоду №1 до Договору (т.1, а.с.73), за якою сторони домовились про внесення таких змін:
На виконання пункту 6.1. договору від 27.12.2006 № 01271206 та відповідно до техніко-економічних показників об`єктів Сторони домовились, що Інститут отримує:
1.1. нову адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 загальною площею 3503,90 кв.м. з внутрішнім оздобленням та устаткуванням у відповідності з технічним завданням до нежитлових приміщень. наведеним в додатку № 2 до даної додаткової угоди, в строки, визначені в додатку №1 до цієї Додаткової угоди;
1.2. не менше ніж 600,00 кв.м. загальної площі житла в Об`єкті будівництва, відповідно додатку №1 до даної додаткової угоди з внутрішнім оздобленням та устаткуванням у відповідності з технічним завданням до житлових приміщень, наведеним в додатку № 3 до даної додаткової угоди, на протязі дев`яносто днів після здачі житлового будинку (Об`єкт будівництва) в експлуатацію;
2. Відповідно до положень розділу 14 Договору за взаємною згодою Сторін Сторона 2 може передати Стороні замість житла в Об`єкті будівництва житло в інших районах м. Одеси з врахуванням ринкової вартості 1 кв.м. житла в Об`єкті будівництва, яка визначається відповідно до Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” (Звіт про оцінку майна) та площею не менше 600,00 кв.м.
3. На виконання пункту 6.1. договору від 27.12.2006 №01271206 Сторони погодили: Акт розподілу площ (додаток до договору №01271206 від 27.12.2006 в редакції додаткової угоди №1); Графік передачі належних Інституту квартир та адміністративної будівлі (додаток №1 до додаткової угоди №1); Технічне завдання до адміністративної будівлі (додаток №2 до додаткової угоди №№1); Технічне завдання до житлових приміщень (додаток №3 до додаткової угоди №1).
19.12.2017 між сторонами укладено Акт розподілу площі в Об?єкті будівництва за Договором №01271206 від 27.12.2006, який є додатком до даного Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 19.12.2017, та згідно з п. 1 якого Інститут отримує 7 квартир загальною площею 610 кв.м, житлова проектна площа квартир 213,70 кв.м, а ТОВ "ЗАРС" отримує всі інші площі та об`єкти житлової будівлі (т.1, на звороті а.с.71-72).
У матеріалах справи наявна копія Сертифікату серія ОД №162181021241 виданого 12.04.2018 (т.2, а.с.211), яким Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради засвідчує відповідність закінченого будівництвом об?єкта - "Будівництво 6-ти поверхової адміністративної будівлі по Французькому бульвару, 29". Даний Сертифікат виданий на підставі акта готовності об?єкта до експлуатації від 27.03.2018.
Відповідно до Сертифікату №ОД122201229795 виданого 30.12.2020 (т.2, а.с.212-213) Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради засвідчило відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердило його готовність для експлуатації, а саме об`єкту - “Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом (коригування) за адресою: м.Одеса, Французький бульвар, 29”, загальна площа квартир - 13445,6 кв.м, кількість поверхів - 11, житлова площа - 6233,6 кв.м, загальна площа будинку - 22109,8 кв.м, замовник об`єкту - Інститут проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, генеральний підрядник - ТОВ "ЗАРС".
Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі наказу від 03.01.2024 №10-п зі змінами внесеними наказом від 28.02.2024 №1837-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС", з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2021 по 31.12.2023, за результатами якої було складено Акт перевірки №10622/15-32-07-08-19 від 22.03.2024 (т.1, а.с.13-42), та яким встановлено наступні порушення, виявлені під час проведення перевірки:
1. п.п. 20.1.2, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, пп. 44.1 ст. 44, пп. 85.2 ст. 85, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 1, ст. 4, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 4, 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, п. 3, 11-18 Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2001 №205, п. 2, 4 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 р. №668, ДСТУ БД. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", які прийняті наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2013 року №293 (діяло до 01 листопада 2021), Кошторисних норм України у будівництві “Настанови з визначення вартості будівництва”, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01 листопада 2021 року №281, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 28 555 902 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток станом на 31.12.2023 року в сумі 47276942 грн.;
3. п.п. 44.1 ст. 44, п.189.1 ст.189, пп. “г” п. 198.5 ст. 198 розділу V Податкового кодексу України, ст.1, ст. 4, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 6617355 грн.;
4. п.п. 44.1 ст. 44, п. 189.1. ст. 189, пп. “г” п. 198.5. ст. 198 розділу V Податкового кодексу України, ст.1, ст. 4, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, в результаті чого завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду станом на 31.12.2023 року у сумі 1773771 грн.;
5. п.п. 1201.2 ст. 1201 розділу XIV, п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 200 Податкового кодексу України, п. 11, 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 - не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні у сумі обсягу на обсяг придбання;
6. п.п 267.2.1, п. 267.6.5 п.267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено транспортний податок за 2022 рік у сумі 18 747 грн.;
7. ст. 51, п. 176.2 ст. 176, з урахуванням ст.521 та п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 “Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску” податкові розрахунки надавалися з помилками щодо нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам;
8. п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. “е” пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст.164, ст. 167, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, пп. “а” п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 16 065,37 грн.
9. п.п. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.4, пп. 1.5 п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. “е” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.10.3 п. 170.10 ст. 170, п. 171.2 ст. 171, пп. “а” п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1097,80 грн.;
10. п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, що виразилось у не повідомленні контролюючого органу про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.
11. п.п. 20.1.2, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п. 44.1 ст. 44, пп. 85.2, пп. 85.4, пп. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податків не надано контролюючим органам оригінали документів.
Також при проведенні перевірки було встановлено, що ТОВ "ЗАРС" у складі витрат відображено 205 859 854 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку, який вже був введений в експлуатацію 30.12.2020, та за відсутності первинних облікових документів “Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та “Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати” (форма № КБ-3) щодо виконаних за завданням замовника та переданих замовнику закінчених робіт, що не дає можливість достовірно оцінювати витрати та пов`язувати витрати з конкретним об`єктом та доходом, для отримання якого вони здійснені.
На підставі зазначеного акту перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.05.2024 року: № 19550/15-32-07-05 форми Р, на суму штрафних санкцій 29462696 грн.; № 19552/15-32-07-05 форми Р, на суму штрафних санкцій 8271693 грн.; №19553/15-32-07-05 форми П, щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах у розмірі 47276942 грн.; № 19554/15-32-07-05 форми В4, щодо зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1773771 грн.; №19558/15-32-07-05 форми ПН, на суму штрафних санкцій у розмірі 64600 грн.; №19562/15-32-07-05 форми ПС, на суму штрафних санкцій 1020 грн.; №19563/15-32-07-05 форми ПС, на суму штрафних санкцій 8160 грн.; №19514/15-32-24-06 форми Д, на суму штрафних санкцій 1097 грн.; №19520/15-32-24-06 форми Д, на суму штрафних санкцій 16065 грн.; №19522/15-32 форми ПС, на суму штрафних санкцій 1020 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 по справі №420/17158/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024, задоволено позов ТОВ "ЗАРС" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області від 09.05.2024 року №19550/15-32-07-05, №19552/15-32-07-05, №19553/15-32-07-05, №19554/15-32-07-05, №19558/15-32-07-05, №19562/15-32-07-05, №19563/15-32-07-05, №19514/15-32-24-06, №19520/15-32-24-06, №19522/15-32. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду повернуто касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі №420/17158/24 
Також в матеріалах справи наявні копія Акту №000516/15-32-14-08/24533343 від 25.06.2018 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ЗАРС" податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2018" (т.1, а.с.221-249), копія Акту №24930/15-32-07-02/24533343 від 15.11.2021 "Про результати документальної планової перевірки ТОВ "ЗАРС" (т.2, а.с.52-100,121-149). Предметом проведених перевірок ГУ ДПС в Одеській області було, зокрема, обставини укладення та виконання ТОВ "ЗАРС" Договору №01271206 від 27.12.2006.
Відповідно до Акту №6525/15-32-07-08/05539991 від 01.09.2022 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, код ЄДРПОУ 05539991" (т.1, а.с.43-62), проведено позапланову виїзну документальну перевірку Інституту з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.06.2022 року, за результатами якої зроблені висновки про такі податкові правопорушення зі сторони Інституту, як:
- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.193.1 ст.193, п.194.1 ст.194, пп.197.1.2 п.197.1 ст.197, п.п.199.1 199.5 ст.199 Податкового кодексу України, пп.пп.2, 4, 5, 6 п.3, пп.6 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 року №21, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 261696,00 грн. та занижена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2022 року на 7393,00 грн.;
- п.199.1 ст.199, п.п.201.1, 201.10 ст.200 Податкового кодексу України, а саме Інститутом не складено і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Податковим кодексом України для такої реєстрації, податкову накладну від 19.03.2019 року на суму ПДВ 251755,00 грн. та податкові накладні за березень 2019 грудень 2021 років на загальну суму 15576,00 грн.;
- пп.282.1.4 п.282.1 ст.282 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено земельний податок з юридичних осіб на загальну суму 409222,00 грн.;
- ст.51, п.119.2 ст.119, пп.“б” п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України не відображення у перевіряємому періоді відомостей про доходи громадян, виплачених на користь фізичних осіб-підприємців за ознакою доходу “ 157”, а саме: Приватний нотаріус Главацький В.А., ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 , а також у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку за II квартал 2018 року (порція №1) у строках 104, 105, 106, 107 помилково відобразили у колонці 5 (ознака доходу) “ 127” ознаку доходу. А повинні були відобразити дохід, виплачений самозайнятій особі за “ 157” ознакою доходу;
- порушення пп.14.1.48 п.14.1 ст.14, ст.163, підпунктів “б”, “е”, “г”, пп.164.2.17, п.164.2 п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1, пп.168.2 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 21987,11 грн.;
- пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX, пп.162.1.1, пп.162.1.2, пп.162.1.3, п.162.1 ст.162, пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 пп.163.2.1, пп.163.2.2 п.163.2 ст.163, ст.163, пп.164.1.1, пп.164.1.2 п.164.1, пп.164.2.17 п.164.2, пп.168.1.1, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України донараховано військового збору у розмірі 1502,41 грн..
На підставі акту перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення від 05.10.2022 року:
- форми “Р” №6685/15-32-07-08, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 287866,00 грн., у тому числі за основним платежем на 261 696,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 26170,00 грн.;
- форми “Р” №6686/15-32-07-08, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на 450144,00 грн., у тому числі за основним платежем на 409222,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 40922,00 грн.;
- форми “ПН” №6687/15-32-07-08, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 130222,00 грн. за платежем податок на додану вартість;
- форми “Д” №00066702407, яким збільшено суми грошового зобов`язання з військового збору на 1849,23 грн., у тому числі за основним платежем на 1502,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 346,80 грн.;
- форми “Д” №00066672407, яким збільшено суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 27058,41 грн., в тому числі за основним платежем 21987,11 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5071,30 грн.;
- форми “ПС” №00066692407, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 за платежем податок на доходи фізичних осіб.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 по справі №420/1177/23 яке залишено без змін постановою ??П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023, частково задоволено позов Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України, а саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 05.10.2022 року №6686/15-32-07-08, від 27.12.2022 року №12356/15-32-07-08, від 03.02.2023 року №0016522406, №0016512406, №00066692407 в повному обсязі, а податкові повідомлення-рішення від 05.10.2022 року №6685/15-32-07-08 та №6687/15-32-07-08 визнано протиправними та скасовано частково, а саме наступним чином:
- №6685/15-32-07-08 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2019 року в сумі 251 755,00 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 25 175,00 грн., а всього в загальному розмірі 276 930,00 грн.;
- №6687/15-32-07-08 в частині застосування штрафної санкції в розмірі 125 878,00 грн за не складення і не реєстрацію у березні 2019 року податкової накладної на суму ПДВ 251 755,00 грн та в частині застосування штрафних санкцій за період березень грудень 2019, січень травень 2020 в загальній сумі 1111,00 грн, а всього в частині застосування штрафних санкцій в загальному розмірі 126 989,00 грн.
Також Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.11.2023 у даній справі відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023 у справі №420/1177/23.
Листом Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) №3713/04/18-24 від 12.07.2024 (т.3, а.с. 5,15-16) повідомлено ГУ ДПС в Одеській області про перелік виданих дозволів на виконання будівельних робіт та сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів за адресою: м. Одеса, бульвар Французький, 29, який є наступним:
- Дозвіл на виконання будівельних робіт ОД112173280994 виданий 13.11.2017;
- Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів (дозвіл на виконання будівельних робіт №794) ОД162181021241 виданий 28.03.2018;
- Зміна до дозволу на виконання будівельних робіт ОД112173280994-1 виданий 17.12.2020;
- Сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів ОД122201229795 виданий 31.12.2020.
Також в матеріалах справи наявна копія Науково-експертного висновку щодо правової природи Договору №01271206 від 27.12.2006, укладеного між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України та ТОВ "ЗАРС" від 13.11.2025 складеного Державною установою "Інститут економіко-правових досліджень імені В.К. Мамутова Національної академії наук України" за результатами проведеного експертного дослідження (т.4, а.с.56-67), та було зроблено такі висновки:
1. Договір від 27.12.2006 № 01271206, укладений між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень НАН України та ТОВ “ЗАРС”, не с договором будівельного підряду. Його зміст не відповідає вимогам. вегановленим Главою 33 Господарського кодексу України та § 3 Глави 61 Цивільного кодексу України, оскільки у договорі відсутні істотні умови, характерні для будівельного підряду: визначений результат будівельних робіт, затверджений кошторис, календарний план виконання робіт та положения про фінансові гарантії.
2. Договір від 27.12.2006 № 01271206, укладений між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАРС”, можна віднести до змішаного господарсько-правового договору, який поєднує ознаки інвестиційного договору та договору про спільну діяльність (простого товариства).

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Так предметом даного спору є визнання недійсним Договору №01271206 від 27.12.2006 укладеного між Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАРС".
Так відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 204 ЦК України, встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).
Загальні підстави та наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтею 208 ГК України.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину - є недодержання, в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Статтею 203 ЦК України, встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:
1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства;
2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;
5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У частині третій статті 228 ЦК України, законодавець закріпив норму, згідно з якою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину, зокрема, інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним.
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду, у тому числі, подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2020 у справі №640/18643/18 Верховний Суд вказав, що за буквальним змістом цієї норми право контролюючого органу подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб про визнання правочинів недійсними пов`язане із застосуванням встановлених законом наслідків недійсності правочину, визначення позовних вимог, необхідних і достатніх для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, є правом цього органу. Обрання способу захисту інтересів держави у сфері оподаткування в межах виконання встановлених законом завдань та функцій є дискреційними повноваженнями контролюючого органу, в усіх випадках, однак, звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою про визнання правочину недійсним повинно відповідати його завданням.
Господарський суд зазначає, що відповідно до пп. 41.1.1. п.41.1 ст. 41 ПК України, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) є контролюючими органами у сфері дотримання законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
За приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 лютого 2024 року по справі №580/4531/23 зазначає, що між сторонами оспорюваного договору, а також між ними й позивачем немає відносин влади та підпорядкування у спірних правовідносинах з його укладення чи виконання, зміст цього правочину не визначає прав та обов`язків його учасників у публічно-правовій сфері, саме тому, заявляючи позов про визнання недійсним договору й застосування наслідків його недійсності, ГУ ДПС втручається у сферу приватноправових відносин, що склалися між відповідачами на принципах свободи вибору контрагентів і свободи договору. Зазначеного достатньо для висновку про те, що спір у цій справі не належить до публічно-правових з огляду на приватноправовий характер правовідносин стосовно укладення і виконання оспорюваного договору, у яких позивач контролюючий орган безпосередньо не здійснював владно-управлінських повноважень, та обраний ним спосіб захисту права/інтересу властивий саме приватноправовим правовідносинам визнання недійсним договору на підставі статей 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності, передбачених ч. 3 ст. 228 цього Кодексу.
Враховуючи викладене суд зазначає, що ГУ ДПС в Одеській області вважаючи що внаслідок укладення між Інститутом та ТОВ "ЗАРС" Договору №01271206 від 27.12.2006 були порушені інтереси держави, звернулося з даним позовом до суду про визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності, у зв?язку з чим суд вказує що відносини, які виникли між позивачем та відповідачами, є приватноправовими.
Як було встановлено судом, за умовами оспорюваного Договору, Інститут наділений функціями замовника будівництва згідно з чинним законодавством України і має право на залучення осіб для участі у фінансуванні розробки проектно-кошторисної документації та будівництва об`єктів, а також за умовами цього Договору зобов`язаний виконати дії щодо передачі таким залученим особам належної їм частки в Об`єкті будівництва. Натомість ТОВ "ЗАРС" отримує право на фінансування розробки проектно-кошторисної документації та будівництва Об`єктів і бере на себе зобов`язання за рахунок власних та залучених коштів здійснити фінансування виготовлення проектної кошторисної документації та будівництва Об`єктів, в терміни та на умовах передбачених цим Договором.
Відповідно до п.2.1 Договору, його предметом є правове регулювання діяльності сторін у проектуванні, будівництві та введені в експлуатацію нової адміністративної будівлі Інституту загальною площею не менш 3500 кв.м замість старих будівель, які підлягають списанню, та нової багатоповерхової житлової будівлі орієнтовною загальною площею 15000 кв.м та безкоштовного отримання Інститутом не менш ніж 600 кв.м житла.
Пунктом 1.5 Договору визначено, що об`єкт будівництва - нова багатоповерхова житлова будівля орієнтовною загальною площею 15000 кв.м, що буде розташована на частині земельної ділянки Інституту приблизною площею 0,8 га на місці колишніх будівель та споруд Інституту.
Згідно з п.1.6 Договору, будівництво здійснюється на земельній ділянці за адресою м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 29, що належить Інституту на праві постійного користування згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 04.03.1972 №125, Указу Президента України від 20.01.1992 та Постанови Верховної Ради України від 17.12.2002 №17/106-14.
Обов`язок по виконанню функцій та реалізації повноважень Інституту, як замовника будівництва, покладається на ТОВ "ЗАРС" згідно доручення (довіреності чи іншого документа) (п.2.2. Договору).
Згідно з п.3.1 Договору, Інститут зобов`язаний на своє ім`я оформити право користування земельною ділянкою з дозволом на будівництво об`єктів, забезпечити доступ уповноважених (залучених) ТОВ "ЗАРС" осіб для виконання робіт (надання послуг), надати ТОВ "ЗАРС" документи, які відповідно до чинного законодавства України будуть необхідні для оформлення у власність частки ТОВ "ЗАРС" в об`єкті будівництва.
ТОВ "ЗАРС" зобов`язане забезпечити фінансування робіт по виготовленню проектно-кошторисної документації, будівництву об`єктів та введенню їх в експлуатацію.
Враховуючи наведені умови Договору суд не погоджується з посиланнями позивача на положення Цивільного кодексу України що Договір №01271206 від 27.12.2006 містить ознаки договору міни (бартеру) та договору будівельного підряду, а відтак не погоджується з твердженнями позивача, що оскільки при передачі майна кожна зі сторін має отримати від іншої майно або виконані роботи то даний Договір є оплатним.
Господарський суд зазначає, що умовами Договору визначається порядок інвестиційної діяльності відповідачів щодо спільного будівництва, на земельних ділянках що перебувають в користуванні Інституту, адміністративної будівлі та житлового будинку, який розподіляється між сторонами Договору у відповідних частинах.
Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначаються Законом України "Про інвестиційну діяльність".
Так відповідно до ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006), інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (дохід) або досягається соціальний ефект.
Такими цінностями можуть бути:
- кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери;
- рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності);
- майнові права інтелектуальної власності;
- сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау");
- права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права;
- інші цінності.
Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006) визначено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.
За змістом статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006), об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006), суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора. Отже, будь-яка особа, якій законом не заборонена така діяльність, має право прийняти рішення про інвестування та реалізувати це рішення як шляхом вкладення інвестицій у будь-який не заборонений проєкт, так і шляхом реалізації цього проекту. При цьому закон не забороняє збіг інвестора та учасника в одній особі.
Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006), інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, а саме в редакції Закону від 17.02.2006), основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб`єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.
Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави дійти висновку про те, що інвестиційна діяльність полягає в отриманні інвесторами результату в об`єкті інвестиційної діяльності від вкладення певних матеріальних цінностей.
Таким чином, суд погоджується з твердженнями відповідачів стосовно того, що оспорюваний Договір за своєю правовою природою є договором про інвестицію в будівництво об`єкта нерухомості, та зазначає що в даних правовідносинах інвестицією ТОВ "ЗАРС" є саме фінансування будівництва та реалізація проекту будівництва, а інвестицією Інституту є надання земельної ділянки для реалізації проекту, а також що відповідний інвестиційний договір не є договором підряду чи договором про надання послуг з будівництва об`єкта нерухомості, або договором міни.
Також суд зазначає, що такого ж висновку дійшли Одеський окружний адміністративний суд та П?ятий апеляційний адміністративний суд при розгляді справ №420/1177/23 та №420/17158/24, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області, що були складені за результатом проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "ЗАРС" згідно Акту перевірки №10622/15-32-07-08-19 від 22.03.2024 (т.1, а.с.13-42) та Інституту №6525/15-32-07-08/05539991 від 01.09.2022 (т.1, а.с.43-62).
Так положеннями Договору визначено, що за результатом проведення інвестиційної діяльності, Інститут отримає нову адміністративну будівлю загальною площею не менше 3500 кв.м із автономним опаленням всієї будівлі, постійною підкачкою води, резервною системою електроживлення, залом засідань (оснащеним технічно згідно існуючих вимог), типографічним центром та складськими приміщеннями і окремо стоячими гаражами на 4 місця, не менше ніж 600 кв.м загальної площі житла з виконанням оздоблювальних робіт та облаштування у Об?єкті будівництва після введення його в експлуатацію. Натомість ТОВ "ЗАРС" отримує у власність або для виконання своїх зобов`язань решту загальної площі житлової будівлі, передбачених затвердженою проектно-кошторисною документацією на будівництво з вбудованими гаражами та підсобними приміщеннями (п.п.6.2.1, 6.2.2 Договору).
19.12.2017 між Інститутом та ТОВ "ЗАРС" укладено Додаткову угоду №1 до Договору (т.1, а.с.73), за якою сторони внесли зміни до умов Договору, зокрема в частині того, що відповідно до техніко-економічних показників об`єктів Інститут отримує:
1.1. нову адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 загальною площею 3503,90 кв.м з внутрішнім оздобленням та устаткуванням у відповідності з технічним завданням до нежитлових приміщень. наведеним в додатку № 2 до даної додаткової угоди, в строки, визначені в додатку №1 до цієї Додаткової угоди;
1.2. не менше ніж 600,00 кв.м загальної площі житла в Об`єкті будівництва, відповідно додатку №1 до даної додаткової угоди з внутрішнім оздобленням та устаткуванням у відповідності з технічним завданням до житлових приміщень, наведеним в додатку № 3 до даної додаткової угоди, на протязі дев`яносто днів після здачі житлового будинку (Об`єкт будівництва) в експлуатацію.
Також даною Додатковою угодою погоджено такі додатки до Договору - Акт розподілу площ (додаток до договору №01271206 від 27.12.2006 в редакції додаткової угоди №1); Графік передачі належних Інституту квартир та адміністративної будівлі (додаток №1 до додаткової угоди №1); Технічне завдання до адміністративної будівлі (додаток №2 до додаткової угоди №№1); Технічне завдання до житлових приміщень (додаток №3 до додаткової угоди №1).
Відповідно до пп. 3.1.6. п.3.1. Договору, Інститут зобов`язаний за погодженням з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України підписати “Акт розподілу площ”, які закріплюються за Інститутом з урахуванням вимог підпункту 6.2. цього Договору.
Як було встановлено судом, укладення та виконання Договору №01271206 від 27.12.2006 та Додаткової угоди №1 від 19.12.2017 супроводжувалося погодженням Національної академії наук України відповідно до постанов Бюро Президії Національної академії наук України, а саме постанови №350 від 26.12.2006 (т.2, а.с.202), постанови №49 від 07.02.2008 (т.2, а.с.204), постанови №320 від 06.12.2017 (т.4, а.с.28-29).
Відповідно до Статуту Національної академії наук України (нова редакція) ухваленого постановою Загальних зборів Національної академії наук України №1 від 27.05.2021, для оперативного розгляду та вирішення окремих питань діяльності НАН України, попереднього обговорення проєктів рішень Президії НАН України Президією НАН України створюється Бюро Президії НАН України у складі президента НАН України, першого віцепрезидента НАН України, віцепрезидентів НАН України та головного вченого секретаря НАН України (п. 7.13 Статуту).
19.12.2017 між сторонами укладено Акт розподілу площі в Об?єкті будівництва за Договором №01271206 від 27.12.2006, який є додатком до даного Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 19.12.2017, та згідно з п. 1 якого Інститут отримав 7 квартир загальною площею 610 кв.м, житлова проектна площа квартир 213,70 кв.м а ТОВ "ЗАРС" отримав всі інші площі та об`єкти житлової будівлі (т.1, на звороті а.с.71-72).
Відповідно до Графіку передачі належних Інституту квартир та аміністративної будівлі за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 (додаток №1 до Додаткової угоди №1 до Договору) (т.1, а.с.74), Адміністративну будівлю (загальна площа 3503,90 кв.м) ТОВ "ЗАРС" передає Інституту в строк - І квартал 2018 року, житловий будинок (загальна площа 610,00 кв.м, 7 квартир) - ІV квартал 2022 року.
Господарський суд зазначає, що постановою Бюро Президії Національної академії наук України №320 від 06.12.2017 було погоджено внесення змін до Договору в редакції Додаткової угоди №1 до Договору в запропонованій Інститутом редакції та невід`ємним додатком до якої є, зокрема, Акт розподілу площ, які закріплюються за Інститутом, тим самим і погоджено підписання зазначеного Акту. 
Щодо тверджень позивача стосовно порушення пп. 3.1.6 п. 3.1 Договору а саме не погодженням з Управлінням справами НАН України та Відділом капітального будівництва Президії НАН України підписання Акту розподілу площі, суд зазначає що в структурі Національної академії наук України Президія є найвищим органом управління Академії, та для оперативного розгляду та вирішення окремих питань, Президією створюється Бюро Президії, якою, у формі постанов, приймається рішення щодо діяльності всієї Національної академії наук України. Натомість Управління справами НАН України та Відділ капітального будівництва Президії НАН України є органами які підпорядковуються Президії та зобов`язані виконувати рішення які ухвалені Президією. Також постанова Бюро Президії Національної академії наук України №320 від 06.12.2017 підписана Президентом НАН України та Головним ученим секретарем НАН України, і пунктом 4 даної постанови на Управління справами НАН України покладено обов`язок контролю за її виконанням.
Таким чином суд не погоджується з доводами позивача стосовно порушення Інститутом умов договору щодо погодження підписання Акту розподілу площ.
У якості обгрунтування порушення інтересів держави в даному випадку ГУ ДПС в Одеській області вказувало, що при проведенні перевірки згідно Акту №10622/15-32-07-08-19 від 22.03.2024 (т.1, а.с.13-42) було встановлено, що ТОВ "ЗАРС" у складі витрат відображено 205 859 854 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку, який вже був введений в експлуатацію 30.12.2020, та за відсутності первинних облікових документів “Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та “Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати” (форма № КБ-3) щодо виконаних за завданням замовника та переданих замовнику закінчених робот, що не дає можливість достовірно оцінювати витрати та пов`язувати витрати з конкретним об`єктом та доходом, для отримання якого вони здійснені.
Між тим П?ятий апеляційний адміністративний суд при розгляді адміністративної справи №420/17158/24, щодо відповідних посилань ГУ ДПС в Одеській області зазначив зокрема, у бухгалтерському обліку товариства визнання доходів відбувалося одночасно з визнанням витрат в момент підписання актів прийому-передачі з третіми особами (покупцями майнових прав) та відображалися відповідною бухгалтерською операцією, що відповідає Національним положенням (стандартам) бухгалтерського обліку. Також колегія суддів П?ятого апеляційного адміністративного суду вказала, що ТОВ "ЗАРС" у підтвердження понесених у зв`язку з будівництвом будинку за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 29, витрат були надані відповідні договори підряду, які укладались товариством в якості замовника будівництва, функціями якого він був наділений в силу договору від 27.12.2006 року, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, договірна ціна, які підтверджують понесені товариством витрати.
З огляду на викладене П?ятий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що твердження ГУ ДПС в Одеській області про те, що ТОВ "ЗАРС" у фінансовій звітності сформовано витрати на підставі даних, не підтверджених первинними документами та обліковими регістрами є безпідставними.
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, його порушення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору.
Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.
Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.
З огляду на викладене господарський суд вказує, що обставини на які посилається ГУ ДПС в Одеській області стосовно відображення ТОВ "ЗАРС" у складі витрат 205 859 854,00 грн щодо будівництва 11-ти поверхового багатоквартирного будинку за відсутності підтверджуючих первинних документів, є такими що були досліджені Одеським окружним адміністративним судом та П`ятим апеляційним адміністративним судом при розгляді справи №420/17158/24 та судові рішення які прийняті у цій справі, у встановленому процесуальним законодавством порядку скасовані не були, набрали законної сили та станом на момент ухвалення рішення у даній господарській справі є чинними. ГУ ДПС в Одеській області у якості підтвердження наведених протиправних дій ТОВ "ЗАРС" до матеріалів даної справи жодного належного та допустимого доказу надано не було, під час розгляду справи висновки зроблені адміністративними судами спростовано не було, у зв`язку з чим господарський суд зазначає, що відповідні твердження ГУ ДПС в Одеській області є безпідставними та необгрунтованими, з огляду на що вони не приймаються судом як належні.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).
Так суд погоджується з твердженнями відповідачів та зазначає, що під час розгляду справи позивачем не доведено в чому саме полягає порушення інтересів держави та що у даному випадку прийняття рішення про недійсність Договору з підстав порушення інтересів держави, свідчитиме про необґрунтоване (незаконне) втручання державного органу в право власності відповідача на майно у вигляді правомірних очікувань та майнових інтересів, яке зумовить їх припинення.
Стосовно посилань позивача на здійснення будівництва на земельній ділянці яка не відведена для такого будівництва та що таке будівництво є самочинним, суд зазначає наступне:
Під час розгляду справи судом було встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №598 від 20.05.2008 (т.2, а.с.208) надано дозвіл Інституту на будівництво 6-ти поверхової адміністративної будівлі за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29.
Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №155/A-2017 від 24.02.2017 (т.2, а.с.205), надано згоду Інституту на поділ земельної ділянки загальною площею 0,8812 га кадастровий номер 5110137500:41:006:0016, за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 яка перебуває в постійному користуванні Інституту та розпорядженням №487/A-2017 від 19.06.2017 (т.3, а.с.35) надано згоду Інституту на поділ земельної ділянки загальною площею 0,8812 га кадастровий номер 5110137500:41:006:0016, за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 яка перебуває в постійному користуванні Інституту.
Також розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №829/A-2017 від 21.09.2017 (т.2, а.с.206), затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, в постійне користування Інституту для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29. Змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,6926 га (кадастровий номер 5110137500:41:006:0018), розташованої за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, з для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки на для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру №НВ-5104442532017 від 10.05.2017 (т.2, а.с.214-218), земельна ділянка з кадастровим номером 5110137500:41:006:0017, площею - 0,1886 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, цільове призначення - В.03.11 Для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для експлуатації та обслуговування будівель і споруд адміністративного комплексу, форма власності - державна.
Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру №НВ-5105223882017 від 28.09.2017 (т.2, а.с.219-223), земельна ділянка з кадастровим номером 5110137500:41:006:0018, площею - 0,6926 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29, цільове призначення - 02.03 Для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, вид використання - для експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, форма власності - державна, власник - Одеська обласна державна адміністрація, користувач - Інститут проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України (право постійного користування земельною ділянкою).
Також згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав №35286590 від 30.10.2023 (т.2, а.с.224), адміністративна будівля загальною площею 3530,9 кв.м, що розташована за адресою м. Одеса, бульвар Французький, будинок 29, на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137500:41:006:0017 власником якої є Національна академія наук України перебуває на праві оперативного управління в Держаної установи "Інститут ринку і економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України.
Відповідно до Інформаційної довідки №385219906 від 02.07.2024 (т.1, а.с.63) власником земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:41:006:0018 площею 0,6926 га, що розташована за адресою м. Одеса, бульвар Французький, будинок 29, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, реєстраційний номер обїєкта нерухомого майна 1283567551101 є Держава в особі Одеської обласної державної адміністрації. Також із вказаної довідки вбачається, що дана земельна ділянка перебуває на праві постійного користування земельною ділянкою Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, на підставі постанови Бюро президії Національної академії наук України №117 від 09.06.2016.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Таким чином суд доходить висновку про помилковість відповідних тверджень позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується погодження з власником земельних ділянок, будівництва адміністративної споруди Інституту на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137500:41:006:0017, площею - 0,1886 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29 та житлового будинку на земельній ділянці площею 0,6926 га (кадастровий номер 5110137500:41:006:0018), розташованої за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 29.
Стосовно тверджень ГУ ДПС в Одеській області про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво житлового будинку на земельній ділянці яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, суд зазначає, що позивачем не доведено завдання шкоди державі, як власнику земельної ділянки, не доведено що таке будівництво суперечить її цільовому використанню, та так само не доведено, наявність в Одеської обласної державної адміністрації заперечень щодо такого будівництва, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про заподіяння збитків власнику земельної ділянки та/або землекористувачу.
Крім того матеріали даної справи не містять будь-якого процесуального документу який би свідчив про існування відповідного кримінального провадження за фактом вчинення посадовими особами ТОВ "ЗАРС" кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, під час виконання Договору №0127120 від 27.12.2006. Тим паче не містить вироку яким би таке кримінальне провадження було завершено та відповідних посадових осіб відповідача-1 притягнуто до кримінальної відповідальності.
Господарський суд вказує, що ГУ ДПС в Одеській області під час розгляду справи не було доведено та належним чином обгрунтовано порушення інтересів держави, завдання шкоди таким інтересам та вчинення протиправних дій відповідачами, у зв`язку з укладенням та виконанням сторонами Договору №01271206 від 27.12.2006. Позивачем не доведено як саме оспорюваний договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що визначено ст. 203 ЦК України. Так само матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу який би свідчив про недійсність оспорюваного Договору, зв`язку з чим суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено, позивачем не доведено обставин, з якими положення чинного законодавства України передбачають можливість визнання недійсним Договору №0127120 від 27.12.2006 та додаткової угоди до нього в силу приписів ст. 215 ЦК України.
Вразовуючи вищевикладене в сукупності суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ГУ ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" та Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України про визнання договору з додатками недійсними, застосування реституції та анулювання дозволу.
Щодо тверджень відповідачів стосовно пропуску строків позовної давності, суд зазначає таке:
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73)).
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог то і підстави для застосування позовної давності в даному випадку відсутні.
Відповідно до вимог статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом, вказаного висновку дійшов КГС ВС у постанові від 25.10.2023 у справі №902/567/21.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Верховний Суд у постанові 25.06.2020 по справі №924/233/18, дійшов висновку, що згідно положень статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже на суд покладений обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. При цьому обставини, на які учасник справи як на підставу своїх вимог або заперечень підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Зміст цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
Вказану правову позицію також було застосовано в постанові КГС ВС від 17.04.2024 року по справі № 910/18677/23, постанові КГС ВС від 13.03.2024 по справі № 906/91/20, постанові КГС ВС від 24.07.2024 року по справі 910/1869/23, постанові КГС ВС 03.09.2024 року по справі 910/2127/24.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позову ГУ ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРС" та Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України про визнання договору з додатками недійсними, застосування реституції та анулювання дозволу, в повному обсязі, з підстав його необґрунтованості та безпідставності.
Приймаючи до уваги відмову судом у позові у повному обсязі, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
1.У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
2.Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення підписано 12 січня 2026 р. у зв`язку з перебуванням судді Невінгловської Ю.М. у відпустці з 08.01.2026 по 09.01.2026 (включно).

Суддя Ю.М. Невінгловська