ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/11081/25 пров. № А/857/34816/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м.Рівне) у справі №460/11081/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.06.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у обчисленні розміру пенсії позивачу без встановлення набутої при призначенні пенсії доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 11.10.2017, та її умовному розрахунку із застосуванням «двоскладової формули» розрахунку, передбаченої ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача перерахувати пенсію позивачу без застосування розрахунку, передбаченого ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відновивши їй із 30.12.2024 (в межах 6 місячного строку звернення до суду) набуту при призначенні пенсії за віком доплату до пенсії за понаднормовий стаж як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 1 проценту заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11.10.2017); визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу позивачу періоду роботи із 01.01.2004 по 31.07.2024 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 30.12.2024 (в межах 6 місячного строку звернення до суду), зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 01.01.2004 по 31.07.2024 у закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позов обґрунтовує тим, що з 03.07.2014 вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, розмір якої визначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Обчислений добровільно відповідачем загальний страховий стаж на дату подання позовної заяви склав понад 61 рік. На переконання позивача, незважаючи на особливий порядок обчислення доплати до пенсії за понаднормативний стаж потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС відповідач всупереч своєму обов`язку, з дня призначення пенсії за віком не виплачує ОСОБА_1 встановлену Законом доплату до пенсії за понаднормативний стаж понад 15 років (виходячи із середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії), вважаючи, що відповідна надбавка як з дня призначення пенсії, так і по сьогодні повинна обчислюватись та виплачуватись їй за правилами, встановленими Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (виходячи із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), а мінімальний страховий стаж для обчислення її пенсії повинен становити понад 30 років. Позивач також вказала, що із листа Пенсійного органу від 28.05.2025 №1700-0202-8/38623 нею встановлено, що період її роботи з 01.01.2004 по 31.07.2024 у закладі з надання психіатричної допомоги всупереч ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не зараховано в подвійному розмірі. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 без встановлення набутої при призначенні пенсії доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 11.10.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , відновивши їй із 30.12.2024 набуту при призначенні пенсії за віком доплату до пенсії за понаднормовий стаж як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 1 проценту заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11.10.2017). Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи із 01.01.2004 по 31.07.2024 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 30.12.2024, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 01.01.2004 по 31.07.2024 у закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що страховий стаж позивача для обчислення пенсії за віком зарахований по 01.01.2004, а починаючи з 01.01.2004 у позивача страховий стаж відсутній, тобто відсутня друга складова, необхідна для призначення пенсії за віком на умовах частини другої статті 27 Закону №1058-IV, а тому відповідач, у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин, правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №2148-VIII від 03.10.2017.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відповідача, з 03.07.2014 їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, розмір якої обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Протокол про призначення пенсії №1834 від 13.08.2014 містить позначку про наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 3 категорії. Загальний страховий стаж позивача на дату призначення пенсії склав 51 рік 12 днів, доплата за понаднормовий стаж за 21 рік – 199,29 грн, додаткова пенсія потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії – 113,88 грн.
Із розрахунку загального страхового стажу вбачається, що період роботи в психіатричному закладі, Обласній психіатричній лікарні с. Орлівка з 01.10.1987 по 31.12.2003 зарахований до загального страхового стажу в подвійному розмірі, а період роботи у вказаній психіатричній лікарні з 01.01.2004 по 30.06.2014 зарахований до стажу роботи за Списком №2 у календарному (одинарному) розмірі.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 04.04.2025 № 956140159154 підтверджується перерахунок пенсії позивача. Особливості пенсії – ІІІ категорія потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС, зона гарантованого добровільного відселення. Загальний страховий стаж позивача на дату перерахунку пенсії з 01.05.2025 склав 61 рік 1 місяць 12 днів. Доплата за понаднормовий стаж (абз. 2 ч. 1 ст. 28 – за 31 рік) – 332,94 грн. Період роботи в закладі з надання психіатричної допомоги з 01.01.2004 по 31.07.2024 зарахований в одинарному (календарному) обчисленні.
На адвокатський запит представника позивача від 23.05.2025 ГУ ПФУ в Рівненській області листом від 28.05.2025 №1700-0202-8/38623 повідомило, що доплата за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (в редакції, чинній до 01.10.2017) до пенсії ОСОБА_1 при призначенні пенсії не нараховувалася та відповідно не виплачується.
Також, вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії становить 61 рік 1 місяць 12 днів (зарахований по 31.07.2024), в тому числі періоди роботи ОСОБА_1 в КЗ «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» з 01.10.1987 по 31.12.2003 зараховано в подвійному розмірі.
Відповідач зазначив, що згідно з частиною 4 статті 24 Закону, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (у даному випадку статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Зважаючи на викладене, підстав для зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів роботи з 01.01.2004 в подвійному розмірі (зокрема, з 01.01.2004 по 31.07.2024) немає.
Вважаючи протиправною бездіяльність Пенсійного органу щодо не встановлення набутої при призначенні пенсії доплати до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 процент заробітку за кожен рік роботи понад 15 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 11.10.2017, та не зарахування періоду роботи в закладі з надання психіатричної допомоги з 01.01.2004 по 31.07.2024 до загального страхового стажу в подвійному розмірі, позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (Закон №1058-IV від 09.07.2003) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №2262-XII від 09.04.1992, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (Закон №796-XII) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій, зокрема: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
За змістом ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII у редакції, чинній на день призначення позивачу пенсії 03.07.2014 право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.
Відповідно до абз. 7 підп. «ґ» п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
За правилами, встановленими підп. «д» п. 13 Порядку 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації та підвищень відповідно надаються такі документи, як документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
До заяви про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII позивачем долучалось посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС та довідка органу місцевого самоврядування про період проживання в забрудненій зоні, як підтвердження особливого статусу позивача та право користування пільгами та компенсаціями, визначеними спеціальним законом.
Листом відповідача від 28.05.2025 №1700-0202-8/38623 підтверджується, що потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, до пенсії встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - з дати призначення пенсії (03.07.2014); копія посвідчення особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3, долучена до заяви про призначення пенсії за віком від 08.08.2014.
Відповідач також вказав, що доплата за понаднормовий стаж відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлюється автоматично; розмір доплати за понаднормовий стаж до пенсії за віком ОСОБА_1 визначено відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відтак, заяви про встановлення позивачу надбавки за понаднормовий стаж при призначенні пенсії ОСОБА_1 не подавалось, позаяк така надбавка встановлювалась відповідачем на підставі поданих пенсіонером та наявних в матеріалах пенсійної справи документів.
Статтею 56 Закону №796-XII передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію.
Відтак, колегія суддів вважає, що з дня призначення позивачу пенсії 03.07.2014 у неї виникло право на застосування ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII, зокрема - обчислення пенсії у повному розмірі шляхом збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років, але не вище 75 процентів заробітку. При цьому, зважаючи на наявність у відповідача документів, які підтверджують особливий статус – потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС ще з дня призначення пенсії 03.07.2014 у відповідача виник обов`язок встановлення пенсіонеру надбавки за понаднормовий стаж на спеціальних умовах – відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII.
Як зазначалось вище, відповідач повідомив, що розмір надбавки до пенсії позивача за понаднормовий стаж повинен обчислюватись відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV, яким визначено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
У той же час, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС – до яких позивач належить, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як сума заробітку (а не мінімальної пенсії) за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи 15 років для жінок.
Проте, апеляційний суд зазначає, що нарахування позивачу надбавки за понаднормовий стаж ще з дня призначення пенсії здійснюється відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахування її статусу як потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії.
У постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 287/89/17-а від 29 жовтня 2018 року у справа № 565/817/17 від 17 квітня 2019 року у справа № 565/939/17 від 15 липня 2021 року у справі № 565/787/17 обставини яких є аналогічними до обставин справи, що розглядається, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (зокрема й потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС), ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що обчислення розміру пенсії позивача із дня його призначення 03.07.2014 на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має здійснюватися, в тому числі, у спосіб встановлення позивачу доплати до пенсії за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для неї мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.
Відтак, апеляційним судом встановлено, що відповідач з 03.07.2014 вчиняє протиправну бездіяльність, яка полягає у обчисленні розміру пенсії позивача без встановлення доплати до пенсії за кожен повний рік стажу роботи понад 15 років шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (Інструкція №58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).
Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 09.07.1982: Запис №3 від 01.10.1987 – прийнята на посаду палатної медсестри 5 (п`ятого) відділення в Обласну психіатричну лікарню с. Орлівка Сарненського району Рівненської області (наказ від 01.10.1987 №155 параграф 3); Запис №4 від 04.01.2005 – посада палатної медсестри перейменована на посаду сестри медичної стаціонару (класифікатор професій ДК– 003– 95); Запис №5 від 05.12.2008 – перейменовано обласну психіатричну лікарню с. Орлівка в комунальний заклад «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» (наказ від 15.12.2008 №33а); Запис №6 від 22.03.2019 – КЗ «ОПЛ с. Орлівка» РОР перейменовано в Комунальне підприємство «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» РОР (наказ від 22.03.2019 №21); Запис №7 від 12.03.2025 – комунальне підприємство «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради реорганізувати шляхом приєднання його до державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (наказ МОЗ України від 11.03.2025 №437); Запис №8 від 13.03.2025 – перевести на посаду сестри медичної стаціонару відділення №3 Рівненської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (наказ від 12.03.2025 №312 к/тр-р).
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття на роботу, місце роботи, найменування посади та накази, на підставі яких позивач прийнята/переведена на таку посаду (роботу).
Із розрахунку загального страхового стажу вбачається, що період роботи ОСОБА_1 зарахований відповідачем по 31.07.2024 (черговий перерахунок пенсії із додаванням стажу) в одинарному розмірі без застосування кратності починаючи з 01.01.2004.
Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок № 637)
У п. 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Факт роботи позивача, зокрема й у спірний період з 01.01.2004 по 31.07.2024 у закладі з надання психіатричної допомоги відповідачем не заперечується та додатково підтверджується довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.05.2025 №3, виданою Рівненською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».
За змістом вказаної довідки підтверджується реорганізація зазначеного закладу із визначенням її найменування та підпорядкування у спірний період: до 05.12.2008 – Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка; з 05.12.2008 – Комунальний заклад «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради; з 22.03.2019 – Комунальне підприємство «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради; з 12.03.2025 – Рівненська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я».
Довідка містить відмітку про те, що при виході на пенсію особа користується пільгами, передбаченими Законом України «Про пенсійне забезпечення» ст. 60 «пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах».
Серед іншого, Пенсійний фонд, у листі від 28.05.2025 №1700-0202-8/38623 фактично підтвердив вказані періоди роботи ОСОБА_1 з 01.10.1987 та не заперечує про їх зарахування до страхового стажу позивача в одинарному розмірі, окрім періоду з 01.10.1987 по 31.12.2003, які зараховано в подвійному розмірі.
Таким чином, як вважає відповідач, період роботи ОСОБА_1 з 01.10.1987 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно з вимогами статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2024 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі, відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач не заперечує факт роботи позивача в медичному закладі з надання психіатричної допомоги у спірні періоди.
01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В силу правового регулювання пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Матеріалами справи підтверджується, що Рівненська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» (правонаступник Обласної психіатричної лікарні с. Орлівка, Комунального закладу «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради, Комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради), як лікарняний заклад призначений для надання психіатричної допомоги, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ період роботи особи підлягає зарахуванню до загального страхового стажу в подвійному розмірі.
Матеріали пенсійної справи засвідчують, що періоди роботи позивача з 01.10.1987 по 31.12.2003 в Комунальному закладі «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» зараховано в подвійному розмірі із посиланням на статтю 60 Закону №1788-ХІІ, однак період її роботи в цьому ж закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.07.2024 зараховано в одинарному розмірі.
Відповідач у справі не спростував, що Рівненська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» (яка є правонаступником зазначеного вище закладу), як лікарняний заклад в розумінні статті 60 Закону України №1788-ХІІ є закладом для надання психіатричної допомоги населенню.
Станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії положення статті 60 Закону №1788-ХІІ в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу в закладі з надання психіатричної допомоги, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за таку роботу
Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в закладі з надання психіатричної допомоги не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, колегія суддів вказує, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача під час призначення позивачу пенсії за віком щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 31.07.2024 у подвійному розмірі.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача: перерахувати пенсію позивача, відновивши їй із 30.12.2024 (в межах 6 місячного строку звернення до суду) набуту при призначенні пенсії за віком доплату до пенсії за понаднормовий стаж як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС в розмірі 1 проценту заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11.10.2017); перерахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 12.12.2024, зарахувавши до загального страхового стажу (з якого обчислюється пенсія) період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2024 в закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 460/11081/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар