Справа № 932/7278/25
Провадження № 2-а/932/160/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року           м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Сітнікова Т.Б., за участі секретаря судового засідання Кривошеєнко В.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Річко О.О., перекладача Лаптєєвої Ю.О., представника відповідача Малєжик Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 37806243) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, – 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, у якому просив скасувати постанову ПР МДН 07028 від 09.06.2025 року Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, а справу закрити. 
В обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_2 , маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань через політичну та громадянську позицію, а саме: за відкрите засудження військової агресії росії проти України у своїх соціальних мережах та опозиційну громадянську позицію до авторитарного путінського режиму в рф, є шукачем захисту в Україні відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій.
В заяві-анкеті Позивача вказано: “я можу бути притягнутий до кримінальної відповідальності через підтримку ЗСУ, як фінансову, так і інформаційну.
З 2014 року він був затятим противником вторгнення російських військ на територію України, про що не соромився відкрито говорити. Він регулярно бував в Україні, спілкувався та товаришував з учасниками АТО, допомагав їм та підтримував. До початку повномасштабного вторгнення він вже кілька років мешкав в Україні.
Після 24.02.22 року він з дружиною не захотіли виїжджати, тому що вирішили, що їх дім тут і вони хочуть всіма силами допомагати в обороні країни, плюс продовжувати підтримувати місцеву економіку (відвідувати магазини, кафе, користуватися побутовими послугами, транспортом). Багато їхніх друзів одразу пішли служити в територіальну оборону та Збройні сили України. Він активно допомагав зі зборами, організацією. Надавав фінансову підтримку, купував та доставляв продукти.
З квітня 2022 року він був учасником волонтерського проєкту «Бобова чашка» з виробництва супів швидкого приготування для бойових підрозділів, що воюють на передовій. В рамках цього проекту були виготовлені і передані десятки тон готового, розфасованого для зручності споживання.
Водночас він активно допомагав громаді, до якої належить, організовувати та проводити благодійні культурні заходи, всі кошти від яких йшли на допомогу Збройним Силам України, зокрема підрозділу, в якому служать його друзі з тієї ж громади. У цих зборах брав участь фінансово.
Також він організував збір коштів на свій PayPal-рахунок на покупку приладів нічного бачення, приймав пожертви від громадян США, виводив їх на свою картку та перераховував на рахунки згаданого збору.
Паралельно з цим він активно підтримував позицію України в інтернеті, зокрема у соцмережах. Розповсюджував пости про збори коштів для Збройних Сил України, робив дописи проти російської агресії, опублікував докази воєнних злочинів РФ. Викладене вище свідчить про те, що йому загрожує небезпека у разі повернення до країни походження.
У відкритих джерелах також оприлюднено загальновідому інформацію щодо переслідувань в російській федерації за політичними мотивами. 
28.11.2024 року він особисто відвідав Головне управління ДМС у Дніпропетровській області з метою подати заяву про надання йому статусу біженця, однак його заяву не прийняли та не зареєстрували, його не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі його заяви. Він отримав виключно усну відмову.
Оскільки Управління в порушення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту відмовляло йому у реєстрації та прийнятті його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 19.12.2024 року він подав письмове звернення на ім`я начальника Управління з проханнямзафіксувати факт його звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути його заяву, задокументувати його довідкою про звернення за захистом в Україні.
Листом від 07.01.2025 року Управління повідомило його про розгляд його заяви-анкети в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».
Він оскаржив бездіяльність Відповідача, наразі Дніпропетровським окружним адміністративним судом розглядається справа № 160/9564/25, де відповідачем виступає Позивач – ГУ ДМС в Дніпропетровській області.
Більше того, коли він отримав підтвердження новим обставинам в його справі, а саме винесення вироку по статті 280 УК рф, «публічні заклики до провадження екстремістської діяльності», він повторно (05.06.2025 року) відвідав відділ по роботі з біженцями з метою подати заяву про надання йому статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту, через обґрунтований страх повертатися в країну походження.
В той день йому також усно відмовили у прийнятті його заяви, та більше, не прийняли її копію через відділ документообігу. він з цього приводу зафіксував звернення на електронну адресу ДМС. Наступного дня 06.06.2025 року він ще раз відвідав Відповідача, та зміг подати оригінал своєї заяви про надання йому статусу біженця через відділ документообігу.
Замість того, щоб прийняти та зареєструвати його заяву, як того передбачає профільний Закон Україні «про Біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідач почав вчиняти негативні та протизаконні дії стосовно нього. 09 червня 2025 року, додому до нього приїхали невідомі люди, які не представилися і не надали своїх документів, та примусово н машині доставили його та дружину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до приміщення ГУ ДМС в Дніпропетровській області. 09 червня 2025 року відносно нього було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 0007018, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме – проживав на території України за недійсними документами – по досягненню 45-річного віку не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання.
28.11.2024 року він особисто відвідав Головне управління ДМС у Дніпропетровській області з метою подати заяву про надання йому статусу біженця, однак його заяву не прийняли та не зареєстрували, його не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі його заяви. Тобто, як мінімум, починаючи з цієї дати, Відповідачу було відомо про ситуацію позивача, однак саме Відповідач не вжив жодних засобів, як орган державної влади, якому кореспондує обов`язок приймати заяви від осіб, які до нього вернулися, для прийняття заяви про звернення за захистом.
Більше того, на момент звернення, у Відповідача не виникало бажання притягти його до адміністративної відповідальності. Не виникло таке бажання і 05.06.2025 року, тобто через пів року, після першого звернення за захистом, коли він маючи нові обставини у своїй біженській справі (винесення вироку російським судом) ще раз звернувся за захистом до відповідача.
Більш того, 06.06.2025 року він ще раз відвідував Відповідача та подавав оригінал своєї заяви про надання йому захисту в Україні через відділ документообігу Відповідача. І тільки 09 червня 2025 року додому до нього приїхали невідомі люди, та попросили його проїхати з ними до Відповідача, на що він, як законослухняний громадянин зробив. В той самий день, як зазначено вище в позовній заяві, відносно нього було прийнято оскаржувані протокол та постанову.
Позивач неодноразово звертався в Україні з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» 
До того ж, у примітці до статті 203 КУпАП зазначається, що дія цієї статті не поширюється на випадки, якщо іноземці або особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Оскільки Відповідач систематично без поважних причин не приймав у нього заяви про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, то, відповідно, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за статтею 203 КУпАП.
Крім того, в письмових поясненнях, які були додані до оскаржуваного протоколу, він чітко описав і пояснив з яких саме причин сталася така ситуація, і що він не визнає своєї вини, що дане правопорушення було вчинено ним саме через відсутність доступу до адміністративних послуг, а не затримання у зверненні до органів державної влади України. Вказав дати звернень за захистом та , що йому небезпечно повертатися до країни походження.
Однак, вказані обставини при складенні протоколу та винесенні постанови не враховано.
Тобто, при складенні протоколу та подальшому притягненні його до адміністративної відповідальності всебічне, повне та об`єктивне з`ясування фактичних обставин справи не здійснювалося.
Він вважає що оскаржуваний протокол та постанова винесені з порушенням норм законодавства. 
Ухвалою від 18.08.2025 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом )сторін. 
У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви. 
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Виходячи зі змісту мотивування позовних вимог, визначальним у цій справі є питання дотримання відповідачем строку накладення стягнення на позивача за вчинене правопорушення. 
Відповідно до частини сьомої статті 38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
За положеннями частини 1 статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді)
За змістом статті 38 КпАП України початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 234/19052/15-а зазначив, що постанова Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року не відносить адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 КУпАП до категорії триваючих, отже адміністративне стягнення за вказаною нормою повинно бути накладено не пізніше ніж протягом двох місяців після вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, днем вчинення даного правопорушення є день, коли позивачем не вчинені дії, які він був повинен вчинити цього дня.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що правопорушення виявлено 09 червня 2025 року о 16:40 за адресою АДРЕСА_1 , однак строк на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності має обчислюватись з 22.03.2022 (перший день, коли ОСОБА_1 не оновив паспортний документ та не обновив Посвідку на постійне проживання).
ОСОБА_1 контактував з Відповідачем починаючи з 2022 року усно, а письмове його звернення за захистом відбулося ще в кінці 2024 року.
Отже відповідачу стало відомо про вказані обставини щонайменше з кінця 2024 року (момент звернення ОСОБА_1 з заявою про отримання статусу біженця або особи, яка потребує тимчасового захисту).
Крім того, відповідач був достеменно обізнаний про ініціювання ОСОБА_1 спору в Дніпропетровському окружному адміністративному суді з приводу протиправної бездіяльності ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо не розгляду у належний спосіб заяви про надання ОСОБА_1 статусу біженця, разом з цим, оскаржувана постанова складена відносно ОСОБА_1 лише 09.06.2025року, тобто, з порушенням встановленого статтею 38 КУпАП двох місячного строку з дня вчинення правопорушення.
Спірну постанову ПР МДН 07028 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 прийнято 09.06.2025 року, тобто адміністративне стягнення накладене на позивача поза межами строку, встановленого частиною першою статті 38 КпАП України.
Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відтак, оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм КпАП України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а справа – закриттю. 
З огляду на зазначене позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Керуючись статтями 250, 251 КАС України, суд, – 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 37806243) про скасування постанови – задовольнити.
Скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ПР МДН 007018 від 09 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 203 КУпАП, та накладення штрафу у сумі 3 400 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП – закрити.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя           Т.Б. Сітніков