Справа №216/157/26
провадження 3/216/378/26

ПОСТАНОВА
іменем України

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Маланюк О.Я., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
Постановою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу у справі № 210/7768/25 від 17.12.2025 року, матеріали адміністративної справи які складені відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, повернуто до Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг для надіслання до належного суду, за місцем вчинення правопорушення.
Справа надійшла до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, від 13.01.2026 року, справу передано на розгляду судді Маланюку О.Я. 
Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 526058 від 28.11.2025 року, опис установлених даних: 28.11.2025 року, 11.09 год. м. Кривий Ріг, просп. Центральний (Центрально-Міський район) 6, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т.з. Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками наркотичного або іншого сп`яніння а саме: неприродна блідість шкіри обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку у медичному закладі в лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР – відмова особи, яка ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи ін. сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів. Відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Розгляд справи було призначено судом на 21.01.2026, 27.01.2026, 10.02.2026. Постановою суду від 27.01.2026 року, суд відмовив у задоволенні клопотаня/заяви адвоката Заборського О.В., про зупинення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною першою статті 130 кодексу України про адміністративні правопорушення до його звільнення з військової служби.
В судовому засіданні 10.02.2026 року, захисник Заборський О.В. просив суд здійснювати розгляд справи без участі самого ОСОБА_1 так як такий є військовослужбовцем, не може явитися в судові засідання та долучив суду довідку в підтвердження вказаного.
Захисник категорично заперечив перебування його підзахисного 28.11.2025 року в стані алко чи наркотичного сп`яніння вказав, що після зупинки такого працівниками поліції мала місце довга розмова та безпідставне утримування ОСОБА_1 в продовж якої працівники поліції формулювати ОСОБА_1 різні звинувачення. На запитання ОСОБА_1 про причину зупинки працівники поліції зазначили, що він рухався крайньою лівою смугою а мав рухатися правою при цьому постанови про таке порушення ними складено не було. Пізніше зазначали інше порушення вчинене ОСОБА_1 а саме що той не пропустив пішохода. Пізніше вимагали поліс страхування. Пізніше запідозрили наркотичне сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки той мав, на їхній погляд, поведінку яка не відповідала обстановці та тремтіння пальців. Захисник вказав, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що не перебуває у стані наркотичного сп`яніння а до такої поведінки та стану довели його саме працівники поліції безпідставною зупинкою, поступовим пред`явленням звинувачень які не знаходили свого підтвердження. Захисник просив суд закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, захисник долучив до матеріалів справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.11.2025 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. 
В судовому засіданні 10.02.2026 року, судом здійснено повне дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення та переглянуто долучений до матеріалів адміністративної справи відеозапис.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку доказам в їх сукупності, наданим усним та письмовим поясненням, приходить до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, присутність особи яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.
Диспозицією ч. 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння а так само відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
З дійсних обставин справи та наявного у справі і переглянутого судом відеозапису з бодікамер, на якому зафіксована подія від 28.11.2025 року, а саме керування ОСОБА_3 , зупинка такого працівниками поліції, дії працівників поліції до, на момент та після зупинки автомобіля порушника та під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення встановлено наступне. 
Вбачається, що підставою зупинки водія ОСОБА_1 стало скоєння ним правопорушення, відео файл (clip-1 11:08:20) , працівники поліції зазначали, що водій повинен був рухатися крайньою правою смугою а рухався лівою. Однак, суд зауважує, що з даного приводу працівники поліції тільки зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , однак не склали відповідної постанови щодо встановленого ними порушення вимог ПДР (п. 11.5 ПДР). 
Пізніше, відеофайл (clip-1 11:10:09) має місце розмова працівників поліції «у вас все добре, давайте будь ласка перевіримо ваші документи». Далі відеофайл (clip-1 11:10:15) працівники поліції зазначили про інше порушення про те, що водій не пропустив пішохода який знаходився на пішохідному переході, однак і з цього приводу працівниками поліції не складено відповідної постанови, щодо виявленого ними правопорушення ПДР (п.18.1 ПДР). 
Відеофайл (clip-1 11:11:39) водій ОСОБА_1 пред`явив працівникам поліції своє посвідчення водія. 
Відеофайл (clip-1 11:13:58) після перевірки водія ОСОБА_1 по наявних базах даних, працівником поліції до такого підійшов інший працівник поліції та запитав першого чи той перевірив страховий поліс, на, що отримав відповідь «ще ні» дані попросили водія ОСОБА_1 надати страховий поліс (clip-1 11:14:40) , на що водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля зазначивши фразу «давайте попорядку» оскільки перший працівник поліції який перевіряв інформацію по ОСОБА_1 по наявному у нього планшету базах даних попросив, оглянути автомобіль, після чого ОСОБА_1 відкрив задні двері автомобіля, багажник. Після огляду автомобіля (clip-1 11:15:25) працівник поліції знову попросив надати страховий поліс. Далі (clip-1 11:18:55) водій ОСОБА_1 «у мене нерви вже здають» після чого працівник поліції вказав, «у вас поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців (clip-1 11:19:10)», далі «ви згоді пройти оглядна встановлення ознак сп`яніння (clip-1 11:19:21), на що водій ОСОБА_1 що у нього не ознаки сп`яніння а нервового зриву тому що «я в нормальному стані, ви мене довели» відповідає працівникам поліції (clip-1 11:19:29).
Надалі підійшов третій працівник поліції який запитав, що сталося на що попередній відповів, що вони зупинили особу за «імовірне порушення правил дорожнього руху» (clip-1 11:20:43). На відрізку 11:21:48 ОСОБА_1 запитує «ви мене з якої причини зупинили» на що знову отримує відповідь «за ймовірне порушення правил дорожнього руху».
(Сlip-1 11:28:48) працівник поліції склав направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та запропонував ОСОБА_1 проїхати в медичний заклад на що останній відмовився. Надаючи оцінку наступним відео файлам, що частково повторюються, оскільки такі з бодікамер інших працівників поліції та відображають частково усі вищенаведені події є очевидною послідовна позиція водія ОСОБА_1 який вказував що він «нормальний», «нічого не вживав та не пив»,«я не приймав наркотики», «я нормальний», «ви мене вивели з себе», «ви мене безпідставно зупинили», «у вас немає доказів порушення», «я нічого не порушив». 
Надаючи оцінку події у сукупності, суд зазначає, що лише після зазначення причини зупинки а саме рух автомобілем крайньою лівою смугою за що водія не притягнуто до відповідальності, після зазначенні іншої причини зупинки, що водій не пропустив пішохода, за що водія також не притягнуто до відповідальності, після встановлення поліцейськими особи водія, перевірки водійського посвідчення, огляду транспортного засобу водія ОСОБА_1 , перевірки страхового полісу, поліцейські почали пропонувати водію пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Суд також зазначає, що з моменту зупинки автомобіля ОСОБА_1 та спілкування з таким приблизно протягом 19 хвилин, тільки після цього у поліцейських виникла підозра щодо стану наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , та було складено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи ін. сп`яніння, що очевидно свідчить про їх надуманий характер.
Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції передбачено, що ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Окрім того, до ознак наркотичного сп`яніння можна віднести: порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Проте з перегляду відео бодікамер вбачається, що поліцейськими за весь час спілкування з ОСОБА_1 не перевірялось тремтіння пальців рук, ані за допомогою проби Ромберга, ані іншим чином. Більше того, переглядаючи надане відео, суд не вбачає ознак наркотичного сп`яніння як звужені чи дуже розширені зіниці, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, таке і не ставилося в підозру ОСОБА_1 . 
Щодо формального наведення поліцейським ознаки неприродної блідості обличчя відзначимо, що роздивитися її неможливо, до того ОСОБА_1 вказував що «хворів на хворобу ОСОБА_4 » пояснив, що має проблеми зі здоров`ям, а також зауважував, що тремтіння рук пов`язано з самим фактом його зупинки поліцією, оскільки в такій ситуації він ніколи не був, тим що саме поліцейські його довели до нервового зриву, оскільки безпідставно його зупинили та не мають будь-яких доказів протилежного. 
Проте поліцейські не брали до уваги наголошені обставини, не переконалися у дійсності наявних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , інкримінували йому дане правопорушення лише після встановлення особи, перевірки документів на транспортний засіб, страхового полісу,огляду транспортного засобу та тримання такого протягом 19 хвилин часу після зупинки.
Однак, вказані в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на відеозаписі таких ознак у ОСОБА_1 не встановлено, свідки які б могли підтвердити зазначені ознаки сп`яніння не залучались.
Таким чином, через відсутність об`єктивних даних, їх неможливо зіставити з тими ознаками сп`яніння, що зазначені у змісті протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими, поводив себе адекватно, відповідав на їх запитання, пояснив, що має природну блідість шкіри та причини тремтіння пальців рук через те, що саме поліцейські його безпідставно зупинили. 
Ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , які вказані у протоколі, фактично були відсутні, є безпідставними та недоведеними, а тому не заслуговують на увагу суду.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735(далі - «Інструкція»),
За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Проте відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 130 КУпАП, яке полягає у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню не лише факт відмови від проходження огляду, а сукупність фактів: факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
Така відмова особи від проходження огляду на стані сп`яніння повинна бути чіткою, зрозумілою, такою, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка не залежить від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб.
Огляду підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, визначеними МОЗ і МВС України. Окрім того, обов`язковим є доведення підстав для такого огляду особи.
Зупинка, неодноразові формулювання водію різних можливих порушень ПДР, перевірка усіх документів, огляд автомобіля, та вже після цього підозра поліцейських щодо стану наркотичного сп`яніння, свідчать про штучну провокацію правопорушення, яке фактично було відсутнє. Очевидним наразі є те, що мала місце провокація вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП працівниками патрульної поліції, які за відсутності ознак сп`яніння спонукали водія до проходження медичного огляду.
Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства» (рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).
Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Згідно зі ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.
Всупереч наведеним нормам дії працівників поліції були направленні не на попередження чи запобігання адміністративного правопорушення, а виключно на провокацію до його вчинення, що суперечить меті та завданням КУпАП та покладеним на поліцію Законом України «Про національну поліцію».
Враховуючи все вище наведене, зокрема відсутність у водія ознак наркотичного сп`яніння, а у поліцейських підстав для вимоги про проходження огляду, провокацію поліцейськими даного адміністративного правопорушення за відсутності його ознак, порушення поліцейськими порядку проведення огляду і незабезпечення доставки водія до медичного закладу, вважаю, що протокол складено необґрунтовано, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд також звертає увагу на те, що на відеофайлі (clip-10 12:17:50) ОСОБА_1 прочитавши складений протокол та усвідомлюючи наслідки своєї відмови від проходження огляду та складеного протоколу погодився їхати до медичного закладу, однак працівник поліції зазначив, що вже пізно оскільки вже складено протокол. 
Факти справи у їх сукупності, вказують на те, що ОСОБА_1 невірно оцінював правові аспекти своїх дій. Ця помилка свідчить про вади розуміння і, відповідно, вади волі (мотив невиконання вимог закону і бажання вчинити дії спрямовані на це). Ці сумніви в справі за ст. 62 Конституції України належить трактувати в користь ОСОБА_1 відповідно до принципу суб`єктивного ставлення у вину. 
Суд такожзвертає увагу і на те, що після зазначеної події та складеного протоколу, ОСОБА_1 самостійно звернувся 28.11.2025р. до медичного закладу та отримав висновок щодо стану наркотичного сп`яніння. Так, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.11.2025 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. 
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ч. 1 ст.130, ст.245, п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя        О.Я.МАЛАНЮК