Справа № 946/4058/24 
Провадження № 2/946/1756/25  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді - Смокіної Г.І.,
за участю секретаря судового засідання – Вітенко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов`язання, у сумі 5179,79 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 07 вересня 2023 року по 05 березня 2024 року працював в ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (далі - відповідач, ПрАТ «УДП») на посаді заступника начальника управління внутрішніх розслідувань департаменту технічного захисту об`єктів та інформації. Звільнений за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ від р.№150-Б). Перебуваючи в трудових відносинах з ПрАТ «УДП», з 22 по 26 січня та з 29 січня по 2 лютого 2024 року перебував на лікарняних. Згідно п. 5.22 Розділу V «Охорона праці та здоров`я» Колективного договору, працедавець взяв на себе зобов`язання здійснювати за власний рахунок добровільне медичне страхування працівників, у тому числі з надання швидкої медичної допомоги. Однак на момент перебування позивача на лікуванні в ПрАТ «УДП» не були укладені договори медичного страхування співробітників з жодною страховою компанією, тому позивачу довелося витратити на купівлю необхідних ліків та медпрепаратів власні кошти в сумі 5179 грн 79 коп. 10 березня 2024 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача з вимогою про відшкодування витрачених ним на лікування коштів. Листом від 26.03.2024 р. №217/1/01-11.1/01 відповідач відмовив у відшкодуванні з підстав неукладення ним в період перебування позивача на лікарняних договору медичного страхування із страховою компанією. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Згідно ч. 2 ст. 13 КЗпП України, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно листа відповідача від 26.03.2024 №217/1/01-11.1/01, 22.11.2022 був укладений договір №008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22 добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) зі строком дії з 22.11.2022 до 21.11.2023. 27.12.2023 було розміщене оголошення про проведення закупівлі послуги з добровільного медичного страхування, однак торги не відбулися у зв`язку з відхиленням 10.01.2024 поданих пропозицій учасників. Повторно, відповідно до внесених змін до Плану закупівель ПрАТ «УДП» на 2024 рік, у лютому 2024 року була проведена закупівля за процедурою «моніторинг», за результатами якої був укладений договір від 29.02.2024 № 008-0882019/01ДМС/63-ВДУФ-24, за яким строком надання послуг є 12 місяців з 00:00 год. першого числа місяця, який слідує за місяцем здійснення страхувальником першої частини платежу». Таким чином зазначене вказує на те, що відповідач свідомо затягнув із закупівлею зазначеної послуги. По-перше, оголошення про проведення закупівлі послуги добровільного медичного страхування ним було розміщено не завчасно, до закінчення строку дії попереднього договору страхування, а через понад місяць після його закінчення. По-друге, 10.01.2024 ним було відхилено з незрозумілих причин пропозиції учасників трогів. По-третє, відповідний договір було укладено в останній день лютого 2024 року - останній день перед масовим вивільненням працівників, яке було заплановане ще восени 2023 року. Так, 27 листопада 2023 року відповідачем від імені Генерального директора ПрАТ «УДП» було видано наказ №793-ОП «Про введення в дію штатного розпису берегових підрозділів», яким було прийняте рішення про введення в дію нового штатного розпису берегових підрозділів з «01» березня 2024 року (п. 1 наказу) та серед іншого надано доручення Департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин (ДМПтаСКВ) в термін до «01» грудня 2023 року підготувати проект наказу ПрАТ «УДП» щодо скорочення, переведення працівників, а також реформування структурних підрозділів (п. З наказу). На підставі даного наказу «29» листопада 2023 року генеральним директором ПрАТ «УДП» було видано наказ №804-ОП «Про скорочення чисельності та штату працівників ПрАТ «УДП». Зазначене скорочення мало відбутися з «01» березня 2024 року. Викладена інформація підтверджує, що відповідач свідомо не провів вчасно закупівлю послуги з медичного страхування працівників та затягнув її до дня скорочення штату, щоб не переплачувати за такий договір за тих працівників, які мали бути звільнені з 01.03.2024. Зазначене доводить вину відповідача у невиконанні зобов`язання, передбаченого Колективним договором, внаслідок чого згідно закону він має відшкодувати завдані збитки.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивач не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Раніше у судовому засіданні позовні вимог підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає дії відповідача щодо неукладення договору страхування умисними з метою уникнення матеріальної відповідальності перед працівниками, які підлягали майбутньому звільненню у зв`язку зі скороченням штату. До відповідача із заявою про виплату коштів, понесених у зв`язку із лікуванням, звернувся одразу після закінчення лікування та повторно у березні 2024 року. До позовної заяви були додані належні докази на підтвердження перебування на лікарняному та понесення витрат на лікування.
В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову у повному обсязі, вважає, що відповідач не має зобов`язання щодо виплати понесених позивачем витрат на лікування у зв`язку із відсутністю діючого на момент виникнення спірних правовідносин договору страхування не з вини відповідача. Позивач порушив порядок звернення із відповідною заявою, який передбачений страховим договором. На момент звернення позивача відповідачу не був відомий діагноз позивача, були відсутні направлення, лікарське призначення, тощо. Крім того, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат.
Згідно відзиву на позов від 14.06.2024 (а.с. 39), позивач вважає, що зазнав збитків у зв`язку з придбанням ліків під час тимчасової непрацездатності та відсутністю укладеного між роботодавцем і страховиком договору добровільного медичного страхування працівників, передбаченого умовами колективного договору. При цьому позивач у позовній заяві посилається на підстави, що не встановлені законом, та обставини, які не підтверджені жодними доказами, та більшість з них не стосуються предмету спору. Позивачем не обґрунтовано наявність права на отримання збитків у разі неукладення відповідачем договору добровільного медичного страхування працівників. Посилання на норми Цивільного кодексу України (зокрема, статті 611, 612, 623) є безпідставними. Відносини, пов`язані із виконанням/невиконанням умов колективного договору, врегульовані саме нормами трудового законодавства. Визначені колективним договором умови входять в предмет трудового договору. У КЗпП України визначено, яку саме відповідальність несе роботодавець у разі невиконання умов трудового договору (зокрема, умов колективного договору) – працівникові надано право розірвати такий трудовий договір за власною ініціативою за статтею 38 КЗпП України: працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. При цьому у разі звільнення за цією статтею працівник отримує передбачене законом відшкодування за порушення роботодавцем умов трудового договору – вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (стаття 44 КЗпП України). Саме таким чином працівникові можуть бути відшкодовані збитки, завдані у разі порушення роботодавцем умов трудового договору, у тому числі у разі, якщо роботодавець не виконує умови колективного договору. Додатково законодавець регламентував вичерпні межі відповідальності роботодавця у разі порушення, з точки зору працівника, його трудових прав. Так, стаття 5-1 КЗпП України регламентує, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в закладах освіти або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи; правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Стягнення збитків, завданих невиконанням роботодавцем обов`язків, передбачених колективним договором, серед вказаного переліку відсутнє. Тобто позивач, подаючи позовну заяву, безпідставно застосував узагальнені норми цивільного права, так як до відносин, які виникли між позивачем і відповідачем у рамках виконання умов колективного договору, застосуванню підлягають саме спеціальні норми трудового законодавства. Крім того, позивач, перебуваючи у статусі працівника, будучи тимчасово непрацездатним, не звертався до роботодавця або до профспілки з заявами щодо порушення умов колективного договору або умов трудового договору, не звертався зі скаргами до органів Держпраці, не подавав заяву про звільнення за статтею 38 КЗпП України. Навпаки, 05 березня 2024 року позивач був звільнений з роботи за угодою сторін (копії заяви та наказу додаються), а, отже, жодних претензій до роботодавця не мав. Питання щодо відшкодування витрачених на лікування коштів виникло лише 10 березня 2024 року, коли позивач вже навіть не перебував у статусі працівника ПрАТ «УДП». Тому вважає позовну вимогу надуманою і необґрунтованою, оскільки під час роботи в ПрАТ «УДП» позивач жодного разу не пред`явив до роботодавця претензії щодо відсутності договору про добровільне медичне страхування, жодного разу не звернувся із заявою про відшкодування витрат на придбання ліків, на одержання матеріальної допомоги, тощо. Пунктом 5.22 розділу V «Охорона праці та здоров`я» Колективного договору ПрАТ «УДП» визначено обов`язок відповідача здійснювати за рахунок роботодавця, при наявності прибутку від фінансово-господарської діяльності пароплавства, добровільне медичне страхування працівників, у тому числі з надання швидкої медичної допомоги. Вказаний обов`язок не закріплений законодавчо, не є абсолютним і був передбачений Колективним договором не задля безпідставного збагачення працівників ПрАТ «УДП», а з метою їх додаткового соціального захисту, додаткової мотивації, підвищення лояльності на підприємстві, тощо, і виключно за наявності у підприємства відповідних фінансових можливостей. При цьому забезпечення виконання цього обов`язку відбувається не хаотично, а з чітким дотриманням регламентованих у ПрАТ «УДП» процедур та порядків. Так, з метою підвищення ефективності та раціональності використання коштів, ефективності планування роботи, запобігання недоцільним фінансовим витратам ПрАТ «УДП», забезпечення оптимального рівня закупівельних цін та найсприятливіших умов виконання договорів про закупівлю, запобігання закупівлі неякісних продукції/робіт/товарів та послуг, економічно необґрунтованому завищенню цін на товари, роботи, послуги, що закуповуються для ПрАТ «УДП», на підприємстві діє Положення про здійснення закупівель товарів, робіт та послуг у ПрАТ «УДП» № Б/К-3-02-ЮД-03, затверджене наказом ПрАТ «УДП» від 30.12.2022 №853 (далі - Положення), яке згідно з п. 1.4 є обов`язковим для виконання посадовими особами та працівниками ПрАТ «УДП», які беруть участь у плануванні, організації та проведенні закупівель (копія додається, оригінал перебуває у відповідача). У період з 22.11.2022 до 21.11.2023 у ПрАТ «УДП» діяв договір від 22.11.2022 № 008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22 добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) Відповідно до вимог Положення та затвердженого Плану закупівель ПрАТ «УДП» на 2024 рік було передбачене проведення електронних торгів із закупівлі послуги з добровільного медичного страхування. Так, 27.12.2023 було розміщене оголошення про проведення цієї закупівлі, однак торги не відбулися у зв`язку з відхиленням 10.01.2024 поданих пропозицій учасників: АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» - пропозицію відхилено з підстав, визначених в ч. 3 п. 5.2 Розділу V тендерної документації (не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям (вимогам); АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ББС ІНШУРАНС» - пропозицію відхилено з підстав, визначених в ч. 3 та ч. 6 п. 5.2 Розділу V тендерної документації (не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям (вимогам) та не надав цінову пропозицію та/або цінова пропозиція учасника не відповідає формі, визначеній замовником); ПрАТ «СК «УНІКА» - пропозицію відхилено з підстав визначених в ч. ч. 3, 6, 7 п. 5.2 Розділу V тендерної документації (не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям (вимогам) та не надав цінову пропозицію та/або цінова пропозиція учасника не відповідає формі, визначеній замовником, не надав інформацію, яка вимагалась замовником для підтвердження відсутності підстав для відхилення пропозиції учасника згідно вимог листа-гарантії). Тому припущення позивача щодо того, що відповідач свідомо затягував із закупівлею послуги з метою економії коштів, є надуманими і не відповідають дійсності, оскільки з кількості штатних працівників ПрАТ «УДП» на кінець 2023 року – 1259 осіб після скорочення залишилося працювати 1194 працівника. Повторно відповідно до внесених змін до Плану закупівель ПрАТ «УДП» на 2024 рік у лютому 2024 року була проведена закупівля за процедурою «моніторинг», за результатами якої був укладений договір № 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24 від 29.02.2024, за яким строком надання послуг є 12 місяців з 00:00 год. першого числа місяця, який слідує за місяцем здійснення страхувальником першої частини платежу. Таким чином, відповідачем з дотриманням регламентованого порядку закупівель було забезпечене добровільне медичне страхування працівників, у тому числі з надання швидкої медичної допомоги. Відповідно до пункту 4.3.2 договору № 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24 від 29.02.2024 страховим випадком є факт одержання медичних послуг застрахованою особою у період дії цього договору. згідно з пунктом 4.3.1 вищезазначеного договору страховими ризиками є гостре захворювання застрахованої особи, загострення хронічних захворювань застрахованої особи, розлади здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку. Аналогічні страхові ризики визначені у п. 11.2 договору від 22.11.2022 № 008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22. З позовної заяви ж випливає, що позивач був тимчасово непрацездатним внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві (захворювання або травма загального характеру), за що позивач вже отримав допомогу по тимчасовій непрацездатності в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначена причина непрацездатності не конкретизована, а тому і не могла бути підставою здійснення страхової виплати. Зважаючи на те, що періоди тимчасової непрацездатності позивача закінчилися до моменту початку дії договору про добровільне медичне страхування, відшкодування витрат на купівлю ліків та медпрепаратів в рамках вказаного договору було б неможливим. Більше того, за перелічені у позовній заяві періоди позивач отримав гарантовані законом виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, на які посилається позивач в якості обґрунтування своїх вимог, наприклад щодо необхідності придбання саме такого переліку ліків і саме в такій кількості. Водночас звертаю увагу суду, що хоча відшкодування вартості ліків та медпрепаратів безпосередньо ПрАТ «УДП» як роботодавцем поза договорами з добровільного медичного страхування ані чинним законодавством, ані колективним договором не передбачене, але позивач за потреби міг би звернутися до роботодавця із заявою про, наприклад, надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, чого позивачем зроблено не було. Написання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін, відсутність з його боку претензій до відповідача під час роботи та під час отримання копії наказу про звільнення та звернення із вимогою про відшкодування вартості ліків є суперечливими діями та свідчать про недобросовісну поведінку та зловживання позивачем своїми правами. Зважаючи на вищевикладене, вважає підстави подання позовної заяви надуманими, необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника управління внутрішніх розслідувань департаменту технічного захисту об`єктів та інформації ПрАТ «УДП» з 07.09.2023 (а.с. 5).
22.11.2022 ПрАТ «УДП» укладено договір № 008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22 добровільного медичного страхування з ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі-договір) (а.с. 74).
Згідно п. 7.2 строк дії договору з 22.11.2022 до 21.11.2023.
Умови та порядок здійснення страхових виплат (страхового відшкодування) визначено у п. 12 договору.
Перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку, визначено у п. 13 договору.
ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 22.01.2024 по 26.01.2024, 29.01.202 по 31.01.2024, 01.02.2024 по 02.02.2024 (а.с. 30-31).
29.02.2024 ПрАТ «УДП» уклало договір добровільного медичного страхування працівників 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24 з АТ Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» (а.с. 105).
Згідно п. 4.1 вказаного договору строк надання послуг – 12 місяців з 00.00 першого числа місяця, який слідує за місяцем здійснення страхувальником першої частини платежу.
Згідно п. 2.3 договору перша частина платежу сплачується впродовж 10 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.
Згідно графіку сплати страхових платежів строк сплати першого платежу – 04.03.2024 (п. 2.5.4).
Відповідно до п. 4.3.2 договору страховим випадком є факт одержання медичних послуг застрахованою особою у період дії цього договору. 
ОСОБА_1 звільнений з посади 05.03.2024 за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін згідно наказу від 05.08.2024 № 150-Б (а.с. 5, 71).
Згідно листа ПрАТ «УДП» від 11.03.2024 на ім`я ОСОБА_2 щодо відшкодування витрат на купівлю ліків та медпрепаратів, 22.11.2022 був укладений договір № 008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22 добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) зі строком дії з 22.11.2022 до 21.11.2023. Відповідно до вимог Положення про здійснення закупівель товарів, робіт та послуг у ПрАТ «УДП» № Б/К-3-02-ЮД-03 та затвердженого Плану закупівель ПрАТ «УДП» на 2024 рік було передбачене проведення електронних торгів із закупівлі послуги з добровільного медичного страхування. Так, 27.12.2023 було розміщене оголошення про проведення цієї закупівлі, однак торги не відбулися у зв`язку з відхиленням 10.01.2024 поданих пропозицій учасників. Повторно відповідно до внесених змін до Плану закупівель ПрАТ «УДП» на 2024 рік у лютому 2024 року була проведена закупівля за процедурою моніторинг», за результатами якої був укладений договір від 29.02.2024 № 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24, за яким строком надання послуг є 12 місяців з 00.00 год. першого числа місяця, який слідує за місяцем здійснення страхувальником першої частини платежу. Відповідно до п.4.3.2 вказаного договору страховим випадком є факт одержання медичних послуг застрахованою особою у період дії цього договору. Зважаючи на те, що періоди тимчасової непрацездатності закінчилися до моменту початку дії договору про добровільне медичне страхування, відшкодування витрат на купівлю ліків та медпрепаратів в рамках вказаного договору є неможливим. У той же час відшкодування вартості ліків та медпрепаратів безпосередньо ПрАТ «УДП» як роботодавцем поза договорами з добровільного медичного страхування ані чинним законодавством, ані колективним договором не передбачене. З огляду на викладене, запит на відшкодування коштів залишається без задоволення.

Позиція суду

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Згідно ст. 2-1 КЗпП України, збороняється будь-яка дискримінація у сфері праці.
Згідно ст. 9-1 КЗпП України, підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
Відповідно до ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Згідно ст. 13 КЗпП України, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.
Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.
Аналогічне положення містить частина 1 статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди».
Згідно ст. 116 КЗпП Ураїни, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до умов колективного договору він мав право на відшкодування витрат на лікування, якого він був позбавлений внаслідок несвоєчасного укладення відповідачем договору добровільного страхування.
В свою чергу, заперечення відповідача полягають у тому, що правових підстав для виплати відповідачем понесених позивачем витрат на лікування немає з огляду на відсутність діючого договору добровільного страхування у період непрацездатності. Крім того, вважає, що позивачем не було дотримано порядок звернення із заявою на відшкодування, який передбачений договором страхування, не надано належних доказів на підтвердження наявності страхового випадку та понесених витрат.
Згідно п. 5.22 Колективного договору 2015-2017 (з урахуванням доповнень та змін за 2015-2022 роки), Розділ V «Охорона праці та здоров`я», працедавець зобов`язується здійснювати за рахунок роботодавця, при наявності прибутку від фінансово-господарської діяльності пароплавства, добровільне медичне страхування працівників, у тому числі з надання швидкої медичної допомоги (а.с.14). 
Як було встановлено судом, 22.11.2022 ПрАТ «УДП» уклало договір № 008-0882082/01ДМС/321-1-В-ДУФ-22 добровільного медичного страхування з ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», який діяв до 21.11.2023 та з 22.11.2023 припинив свою дію.
Таким чином, посилання відповідача на недотримання позивачем порядку звернення із заявою на відшкодування витрат на лікування, передбаченого договором страхування, а також відсутність доказів віднесення випадку з ОСОБА_1 до страхового та понесених витрат на лікування відповідно до умов договору страхування є безпідставним.
Крім того, згідно листа ПрАТ «УДП» від 11.03.2024 на ім`я ОСОБА_2 щодо відшкодування витрат на купівлю ліків та медпрепаратів, єдиною підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є відсутність станом на періоди тимчасової непрацездатності заявника чинного договору добровільного страхування.
29.02.2024 ПрАТ «УДП» було укладено договір добровільного медичного страхування працівників 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24 з АТ Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС».
Отже з 22.11.2023 до початку дії договору добровільного медичного страхування працівників 008-0882019/01ДМС/63-В-ДУФ-24 з АТ Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» від 29.02.2024 відповідач у порушення умов п. 5.22 Колективного договору не забезпечив здійснення за рахунок роботодавця добровільного медичного страхування працівників, в тому числі позивача.
Доказів відсутності прибутку від фінансово-господарської діяльності пароплавства як умови для звільнення від виконання такого обов`язку суду не надано.
Відсутність у період непрацездатності позивача чинного договору добровільного страхування унеможливило отримання позивачем понесених ним витрат на лікування відповідно до п. 5.22 Колективного договору.
Враховуючи, що відповідач порушив положення п. 5.22 Колективного договору, які відповідно до ст. 18 КЗпП є обов`язковими, не виконав свій обов`язок здійснювати за рахунок роботодавця добровільне медичне страхування працівників, що позбавило позивача можливості отримати страхове відшкодування, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені останнім у період непрацездатності з 22.01.2024 по 26.01.2024, 29.01.202 по 31.01.2024, 01.02.2024 по 02.02.2024.
Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого № 474 від 26.01.2024, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 22.01.2024 по 26.01.2024 з діагнозом «позагоспітальна лівобічна нижньочасткова пневмонія». Лікування: ротацеф, реосорбілакт, муколван, дексаметазон. Рекомендовано продовжити лікування ГРВІ в амбулаторних умовах.
Здійснивши аналіз наданих позивачем доказів на предмет їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що до суми відшкодування мають бути включені витрати на придбання ліків відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого № 474 від 26.01.2024 та наданих фіскальних чеків у загальній сумі 2155,58 грн, щодо інших ліків відсутні призначення лікаря, видані на ім?я ОСОБА_1 , тому витрати на їх придбання до суми відшкодування судом не включаються. 
У постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 761/48981/19 зазначено, що принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором. 
Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні трудових прав працівник і роботодавець повинні додержуватися моральних засад суспільства. Не допускається використання наданих трудових прав та виконання обов`язків на підставі зловживання.
Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, розумності та сумлінності, для досягнення своєї незаконної прихованої мети, як правило, з використанням дефектів трудового та іншого законодавства (прогалини, колізії, оціночні категорії і тому подібне).
Зловживання правом у трудових правовідносинах з боку працівника може вчинятися як при прийнятті на роботу, так і при звільненні з ініціативи роботодавця. Типовими ознаками зловживання правом з боку працівника є: 1) така поведінка завжди є недобросовісною; 2) працівник діє навмисно, бажаючи одержати певну вигоду (наприклад, отримати компенсацію за час вимушеного прогулу); 3) поведінка працівника здатна завдати шкоди роботодавцю або заподіює її; 4) відсутня пряма протиправність, і ситуація не конкретизується в нормативно-правових актах.
Обставин недобросовісної поведінки з боку позивача та зловживання позивачем своїми правами, про які заявляє відповідач, судом не встановлено.

Судові витрати

Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції від 08.05.2024, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.
З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2155,58х100/5179,79=42%) у сумі 508,70 (1211,20х42/100) грн.
Витрати на надання правничої (правової) допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 25.03.2025, ордером на надання правничої (правової) допомоги від 25.03.2024, розрахунком суми гонорару від 10.04.2024, актом виконаних робіт від 10.04.2024.
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6090,00 (14500х42/100) грн.

Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення збитків, завданих невиконанням зобов`язання – задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» (ЄДРПОУ 2584707085) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,(РНОКПП – НОМЕР_1 ) 2155,58 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» (ЄДРПОУ 2584707085) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 6090,00 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» (ЄДРПОУ 2584707085) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 508,70 грн.
В решті позову – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя: 	Г.І.Смокіна