ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1835/26 Справа № 199/5940/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої органом Національної поліції України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, обґрунтовуючи його тим, що 21 травня 2017 року інспектором ГУ ПП в Дніпропетровській області відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, який було спрямовано для судового розгляду до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, та складено постанову за частиною першою статті 126 КУпАП. Проте, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2017 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили 20 червня 2017 року, провадження в адміністративний справі №199/3634/17 відносно нього за частиною першою статті 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Іншою постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2017 року у справі №199/4690/17, яка розглянута в порядку КАС України, задоволені частково його позовні вимоги про визнання неправомірними дій співробітників патрульної поліції по складанню постанови за частиною першою статті 126 КУпАП, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі. 
Зазначав, що під час подій 21 травня 2017 року до нього співробітниками поліції застосовано адміністративне затримання та допущено нанесення тілесних ушкоджень, які відносяться до легких, що зафіксовано у висновку спеціаліста судово-медичної експертизи №1560, проведеного 23 травня 2017 року. Позивач вказував на те, що з 29 грудня 1997 року по 07 листопада 2015 року він проходив службу в органах МВС України. З 07 листопада 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України та з 09 грудня 2016 року призначений на посаду начальника відділення поліції у метрополітені Дніпровського ВП ГУНП, однак внаслідок безпідставних та неправомірних дій працівників патрульної поліції його відповідно до наказу ГУ Національної поліції №207 о/с від 26 червня 2017 року було звільнено з посади начальника відділення поліції в метрополітені Дніпровського ВП ГУНП за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі наказу від 07 червня 2017 року № 2338. Підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування від 07 червня 2017 року, проведеного на підставі наказу ГУНП від 22 травня 2017 року № 2087 за фактом порушення транспортної дисципліни начальником відділення поліції в метрополітені Дніпровського ВП ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 . 
Не погодившись із зазначеними наказами по особовому складу та його звільненням, він оскаржив їх в судовому порядку та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року його позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП» №2338 від 07 червня 2017 року в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області «По особовому складу» №207 о/с від 26 червня 2017 року в частині його звільнення; його поновлено на посаді начальника відділення поліції в метрополітені Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції; стягнуто з ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 червня 2017 року по 13 грудня 2017 року в розмірі 44519,67 грн. Однак, зазначена постанова скасована постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року з відмовою у задоволенні позовних вимог. Одночасно з цією постановою окремою ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року звернуто увагу на дії поліцейських при адміністративному затриманні позивача та при встановленні його особи, що, на думку колегії суддів, суперечить Правилам етичної поведінки працівників поліції та негативно впливає на імідж Національної поліції в цілому, доведено до відома керівництва Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції обставини, викладені в окремій ухвалі, задля недопущення в подальшому подібних порушень норм законодавства та сприяння якісній підготовці кадрів Національної поліції України. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року залишено без змін. Позивач зазначав, що наведені обставини, які мали місце 21 травня 2017 року за наслідками складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 126 КУпАП, скасованої в судовому порядку, стали підставою для проведення службового розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни підполковником та потягли незворотні важкі наслідки по втраті ним роботи та позбавлення його засобів існування, а неправомірні дії працівників поліції знайшли відображення в його свідомості у формі фізичних і моральних страждань та викликали переживання, змістом яких є страх, сором, приниження та інший несприятливий у психічному аспекті стан, що спричинило ушкодження його здоров`я і заподіяло йому моральну шкоду, розмір якої він розраховував, виходячи з висновку експерта психолога від 12 серпня 2020 року. Тому ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з відповідачів за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органу Національної поліції України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у розмірі 2500000, 00 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди кошти розмірі 100000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Судовий збір віднесено на рахунок держави.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційні скарги ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишено без змін.
21 вересня 2023 року до місцевого суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути за рахунок коштів державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату проведення психологічної експертизи, у розмірі 17000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 касаційні скарги ГУ НП в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволені частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 у частині стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, змінено, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає до стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у розмірі 65000,00 грн. 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Павелка Сергія Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено та ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на проведення експертизи в сумі 17 000,00 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що зважаючи на предмет позову, встановлення факту завдання моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 17 000,00 грн підлягає задоволенню. 
В апеляційних скаргах Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України просять додаткове рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено, судовий збір віднесено за рахунок держави. Питання про розподіл інших судових витрат вирішено не було.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційні скарги ГУНП в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та ОСОБА_1 залишені без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 року касаційні скарги ГУ НП в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволені частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у частині стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, змінено, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає до стягнення з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у розмірі 65000,00 грн.
У позовній заяві позивач просив, зокрема, стягнути понесені ним судові витрати. У попередньому розрахунку судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, що наведений у позовній заяві, зазначено також витрати на оплату психологічної експертизи у розмірі 17000,00 грн.
Позивач до позову надав висновок експерта психолога від 12 серпня 2020 року, складений спеціалістом психологом ОСОБА_4 (т.1 а.с. 69-97), а також копію квитанції 0.0.1739121048.1 від 17 червня 2020 про сплату ОСОБА_1 за проведення психологічного обстеження грошових коштів в сумі 17000,00 грн., отримувачем яких зазначено ФОП ОСОБА_4 (т.1 а.с. 98).
Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зважаючи на предмет позову, встановлення факту завдання моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 17 000,00 грн підлягає задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
За приписами ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч.6). Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.7). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами (ч.8). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (ч.9).
За приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати (п.3). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про те, що оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру моральної шкоди до 65 000 грн., від заявлених позовних вимог (2 500 000 грн.), то стягненню з держави на користь позивача підлягають витрати за проведення психологічної експертизи пропорційно задоволених позовних вимог, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки зменшення розміру відшкодування моральної шкоди не тягне зменшення розміру витрат на проведення експертизи, оскільки судами при розгляді даної справи достовірно встановлено, що діями відповідачів позивачу завдано моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що питання стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на витрати на проведення експертизи в сумі 17 000,00 грн вже було розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій, та зазначені позовні вимоги задоволені не були, колегія суддів відхиляє, оскільки питання про стягнення витрат на проведення експертизи не вирішувалось при розгляді справи по суті.
Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат за проведення експертизи у цивільній справі, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 591/387/21 зробив висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. 
За таких обставин, оскільки завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, державою підлягають відшкодуванню і витрати за проведення експертизи по даній справі.
Висновок суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету витрат на правову допомогу є правильним.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не має.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 16 січня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді В.С. Городнича
О.В. Свистунова