ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
Справа № 642/1553/24
Провадження № 51-2409 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                        ОСОБА_6 , 
засудженої (відеоконференція)                      ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023221220001447 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки  АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ленінський районний суд м. Харкова вироком від 27 січня 2025 року визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Згідно з вироком ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, у невстановлений період часу, однак не пізніше 15 листопада 2023 року, при невстановлених слідством обставинах незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP масою 0,0101 г, яку почала незаконно зберігати за місцем свого проживання.
15 листопада 2023 року о 14:41 ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Ініціативній, 4, у м. Харкові, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збула громадянці з вигаданим ім`ям ОСОБА_8 паперовий конверт з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, PVP масою 0.0101г за 200 грн. Того ж дня, о 14:48, ОСОБА_8 добровільно видала працівникам поліції придбану речовину.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначає про незаконність внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, оскільки в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження звернення ОСОБА_9 до правоохоронних органів із заявою про збут наркотичних речовин у Холодногірському районі м. Харкова, як про це зазначено у витягу з ЄРДР згідно з відповіддю ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області на адвокатський запит. Громадянка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зверталась до ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області із заявою щодо факту збуту наркотичних речовин у Холодногірському районі м. Харкова. 
Судом першої інстанції не перевірено фактичних підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а апеляційний суд неправомірно обмежився аналізом «помилки у прізвищі заявника», що на думку захисника суперечить вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування реєстраційних документів ВП № 2 ХРУП №3 (журнал відвідувачів тощо), що, на думку сторони захисту, спричинило порушення засад змагальності процесу.
Також захисник вважає, що судами не було виконано обов`язку перевірки наявності або відсутності елементів провокації злочину, адже у кримінальному провадженні відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо попередньої злочинної діяльності ОСОБА_7 , оперативні закупки були проведені без належної судової санкції, а свідок-конфідент ОСОБА_8 не була допитана у судовому засіданні через виїзд за межі України, втім про це суду не було надано підтверджуючих документів. 
Також захист вказує, що свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду справи повідомила, що за її участю проводилася слідча дія - впізнання особи, й остання впізнала ОСОБА_7 як громадянку « ОСОБА_10 », яка збуває наркотичні речовини на території Холодногірського району м. Харкова, однак за матеріалами провадження органом досудового розслідування за участю свідка ОСОБА_9 не проводилася така слідча дія як пред`явлення до впізнання в порядку ст. 231 КПК України, й суду не надано відповідного протоколу як доказу. Зазначені обставини не відображені у вироку суду першої інстанції та проігноровані апеляційним судом.
Крім того, суд першої інстанції неправомірно витлумачив реалізацію обвинуваченою свого права на мовчання як захисну позицію, тоді як апеляційний суд, не надавши цьому належної оцінки, обмежився загальними формулюваннями.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджена в судовому засіданні підтримали касаційну скаргу.
Прокурор просила залишити касаційну скаргу без задоволення.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку в межах поданої касаційної скарги, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Стосовно доводів касаційної скарги сторони захисту про порушення порядку внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то вони були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано вказав, що 22 вересня 2023 року до ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області звернулася громадянка ОСОБА_11 з повідомленням про те, що громадянка ОСОБА_12 займається збутом наркотичних речовин «солі» на території Холодногірського району м. Харкова. 
Відомості щодо вказаного факту було внесено до ЄРДР за № 12023221220001447 від 22 вересня 2023 року з визначенням правової кваліфікації за ч. 2 ст. 307 КК України (т. 1 а. с. 119). Також у витягу з ЄРДР в розділі «ПІБ потерпілого, заявника» вказано ОСОБА_13 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, прямо підтвердила факт особистого звернення у ВП №2 ХРУП                 № 3 ГУНП в Харківській області щодо факту збуту дівчиною ОСОБА_10 наркотичних речовин.
За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погоджується з апеляційним судом про відсутність сумнівів у тому, що ОСОБА_9 дійсно зверталась з відповідною заявою до правоохоронних органів, що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР і не суперечить положенням ст. 214 КПК України.
Відмова місцевим судом у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування з ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області відомостей щодо наявності або відсутності реєстрації ОСОБА_9 у журналі доставлених, відвідувачів та запрошених за 22 вересня 2023 року, не є самостійною підставою для визнання відомостей ЄРДР недостовірними, тим більше з урахуванням прямих показань свідка ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні.
Що стосується доводів касаційної скарги про наявність з боку працівників правоохоронних органів провокації відносно ОСОБА_7 , то колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про їх безпідставність, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не вбачається ознак притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання обвинуваченої до вчинення вказаного злочину працівниками поліції. Більш того, дослідженими судом першої інстанції доказами встановлено, що засуджена ОСОБА_7 самостійно збула конфіденту ОСОБА_8 наркотичний засіб, який попередньо незаконно отримала у особи (осіб), яку не встановлено під час досудового розслідування. 
Також апеляційний суд обґрунтовано не погодився з твердженням захисника про відсутність у кримінальному провадженні доказів щодо попередньої злочинної діяльності ОСОБА_7 . 
Правоохоронні органи зобов`язані були перевірити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення й вони виявили вже існуючий злочинний намір, надавши можливість ОСОБА_7 реалізувати його шляхом незаконного збуту конфіденту ОСОБА_8 , яка дала добровільну згоду правоохоронним органам на таємне, конфіденційне співробітництво, вказаної вище речовини.
Апеляційний суд зробив висновок про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що кримінальне правопорушення було спровоковано працівниками поліції.
Зокрема, як вказала колегія суддів апеляційного суду у своїй ухвалі, провадження не містить ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання обвинуваченої до вчинення вказаного злочину працівниками поліції, а навпаки, дослідженими судом першої інстанції доказами встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 самостійно збула закупній особі « ОСОБА_8 » наркотичний засіб, який попередньо незаконно отримала у особи (осіб), особистість якої процесуально встановити в ході досудового розслідування не виявилось за можливе. 
Доводи касаційної скарги про проведення оперативної закупки без належної судової санкції також не є умотивованими, оскільки така негласна слідча (розшукова) дія проводиться на підставі рішення прокурора, а не слідчого судді.
Відповідно до ч. 4 ст. 246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії як контроль за вчиненням злочину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у формі оперативної закупки. Таким чином, рішення про проведення НСРД контроль за вчиненням злочину ухвалюється прокурором.
У матеріалах кримінального провадження наявна постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 16.10.2023, відповідно до якої прокурор доручає працівникам СКП ВП № 2 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області провести відповідну НСРД, встановивши строк для її проведення 2 місяці, починаючи з 17.10.2023 (т. 1 а. с. 125-127). Цю негласну слідчу (розшукову) дію було проведено 15.11.2023, про що складено відповідний протокол (т. 1 а. с. 125-127).
Враховуючи викладене, рішення про проведення НСРД щодо контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ухвалено уповноваженою особою відповідно до вимог КПК України.
Щодо доводів захисника про те, що у судовому засіданні не була допитана як свідок конфідент ОСОБА_8 , то, як обґрунтовано вказав апеляційний суд, результати НСРД були належно оформлені, відображені у протоколах та відтворені на відеозаписах, які досліджувалися у судовому засіданні.
Крім того, як зазначається у вироку місцевого суду і не заперечується у касаційній скарзі, після перегляду в судовому засіданні відеозапису, що є додатком до протоколу про результати аудіо-, відео контролю особи, у якому зафіксовано, як ОСОБА_8 придбала у ОСОБА_7 психотропну речовину, засуджена підтвердила, що на відео саме вона і не заперечувала вказану подію.
Враховуючи зазначене, сам факт не проведення допиту конфідента ОСОБА_8 не нівелює допустимість результатів НСРД, оскільки ці результати не є єдиними доказами винуватості, а були оцінені судом у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження. 
Також сторона захисту посилається на те, що свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду зазначила, що за її участю проводилося впізнання особи, однак за матеріалами провадження органом досудового розслідування за участю свідка ОСОБА_9 така слідча дія не проводилася й судами двох інстанції не досліджувалося її відповідних результатів, що, на думку сторони захисту, є істотним порушенням, оскільки свідчення ОСОБА_9 не були підтверджені у відповідному процесуальному порядку.
Відповідні до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У КПК України передбачено право прокурора обґрунтовувати свою позицію доказами, зібраними під  час досудового розслідування, яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для  доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності. При цьому законодавець не встановив обов`язку прокурора долучати під час судового розгляду абсолютно всі зібрані під час досудового розслідування докази. Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду в постанові від 20.01.2025 (справа № 357/12623/21, провадження № 51-2720км23).
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд не посилається на такий доказ як протокол впізнання особи за участі свідка ОСОБА_9 , такий доказ відсутній і в матеріалах кримінального провадження. 
За таких обставин, навіть якщо під час досудового розслідування й було проведено певну слідчу дію, зокрема впізнання особи, це не зобов`язує прокурора подавати отриманий за її результатами доказ суду і не є порушенням вимог КПК України, яке може бути підставою для зміни чи скасування судових рішень.
Стосовно тлумачення судом права на мовчання обвинуваченої як «захисної позиції», то зі змісту вироку вбачається, що засуджена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України не визнала й відповідно до положень ст. 63 Конституції України відмовилась давати показання. 
Таким чином вона реалізувала своє невід`ємне право, передбачене положеннями Конституції України, що може за певних обставин розглядатися в тому числі як і спосіб захисту, однак жодним чином не може розцінюватися як непрямий доказ винуватості. 
З огляду на це, в межах доводів касаційної скарги захисника не встановлено істотних порушень вимог КПК України та/чи неправильного застосування положень КК України. 
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                             ОСОБА_3