Справа638/24132/25
Провадження № 1-кп/638/1190/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року         м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 22025220000000773 від 11 липня 2025 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Донецька, з середньою спеціальною освітою, одружена, має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштована фахівцем з кредитування регіональної мережі ПТ "Ломбард "Перший" ТОВ "Мікрофінанс і компанія", зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , являючись уродженкою міста Донецька, яка останні декілька років проживала у м. Харкові, у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну з боку держави-агресора, яке розпочалось 24.02.2022, усвідомлюючи, що вона є громадянкою України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом в дусі великодержавницьких ідей та імперської російської ідеології, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів, оцінивши обстановку в умовах воєнного стану, за відсутності будь-якого фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора вирішила стати на шлях протиправної діяльності та вчинила ряд кримінальних правопорушень - злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а також проти основ національної безпеки України, за наступних обставин.
Так ОСОБА_4 мала достовірну поінформованість про те, що 24.02.2022 російською федерацією (далі - рф), державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, а у відповідь на вказані дії того ж дня Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.
При цьому, ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлений період часу, але не пізніше 20.02.2025, створила та авторизувала власну сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7».
Саме після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку рф вона, постійно мешкаючи на не окупованій території України у м. Харкові, не сприймаючи очевидного факту розв`язування військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти нашої країни та окупації частини територій, коли цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, визначила для себе в якості усвідомленого фактору підтримки інформаційної війни росії проти України шляхом здійснення протиправної діяльності спрямованої на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України.
У той же час ОСОБА_4 не пізніше 20.02.2025, байдуже ставлячись до наслідків агресивної війни, яку рф розв`язала і веде проти України та українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людяності, вирішила вчинити злочин, кваліфікуючою ознакою якого мало стати виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої ще у 2014 році, з використанням особистого профілю користувача у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7».
При цьому вона, переслідуючи принизливу мету прислужити та догодити державі-агресору та її представникам, усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і бажала діяти саме таким чином.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , розуміючи протиправний характер власних намірів в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, починаючи з 20.02.2025, розпочала свою протиправну діяльність з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти України та окупації частини її територій. 
У зазначений день вона, перебуваючи у м. Харкові (більш точне місце встановити не виявилось за можливе), діючи умисно під час дії воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7», у загальнодоступному телеграм-каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », бажаючи нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, у відповідь на російсько-пропагандистську публікацію з військово-аналітичною інформацією надіслала о 01 год 49 хв повідомлення у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення особисто надрукованого текстового матеріалу, здійснивши тим самим його поширення з використанням наступного висловлювання російською мовою, яке визначає форму скоєного злочину, а саме: «Господи, когда Харьков вернется домой в родную россию».
Тим самим, її висловлювання містить лінгвістичні ознаки виправдовування збройної агресії рф проти України, зокрема: заперечення територіальної цілісності України; символічне оголошення Харкова російським містом; надання позитивного емоційного забарвлення збройній окупації; відтворення ключових пропагандистських конструкцій («повернення додому», «родная розсип»). 
Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень і оцінних суджень та має публічний характер. 
Дана інформація публічного характеру, який передбачає її розповсюдження, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились, щодо виправдовування збройної агресії рф проти України.
Указане потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились з метою їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів. 
Вказані підсумки зазначені у висновку експерта № СЕ 25-35/Л/3/2 від 19.09.2025 за результатами судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, проведеної ІСТЕ СБУ. 
Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу вчинила кримінально карані дії, пов`язані з виправдовуванням збройної агресії рф проти України, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є: 
- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України, та політико-ідеологічний мотив;
- мета - заподіяння шкоди державним інтересам та дестабілізація суспільних настроїв;
- виправдовування, тобто доведення нібито правоти щодо збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, це комунікативна стратегія, спрямована на легітимізацію агресивних дій, їх обґрунтування або пом`якшення негативного сприйняття як на внутрішньому, так і на міжнародному рівнях;
- усвідомлення, що викладена інформація, розрахована на сприйняття її певними особами, а також є основною підставою того, що такі дії вчинені у формі виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, спрямовані на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України;
- виготовлення матеріалів - первинне створення матеріалів для розповсюдження;
- поширення матеріалів - розповсюдження відповідної текстової інформації зі злочинним змістом;
- діяння характеризується прямим умислом і явним бажанням нав`язати певному колу осіб певну думку, вчинене з принизливою метою прислужити та догодити державі-агресору та її представникам.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 436-2 КК України, тобто виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, через чотири дні ОСОБА_4 , відчуваючи безкарність за раніше вчинені протиправні дії проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, не маючи наміру на припинення розгорнутої нею злочинної діяльності, спрямованої проти міжнародного правопорядку, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав та, бажаючи знов нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, продовжила свої протиправні дії з ознаками повторності.
З цією метою вона, реалізуючи свій злочинний задум у період 24 лютого та 03 березня 2025 року, перебуваючи у м. Харкові (більш точне місце встановити не виявилось за можливе), діючи умисно, в умовах триваючої збройної агресії рф проти України, на шкоду інформаційній безпеці суспільства та держави, з метою повторного вчинення кримінально караних діянь, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом рф агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7», у загальнодоступному телеграм-каналі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на загальному фоні особистої підтримки збройної агресії рф проти України повторно власноручно надрукувала та розмістила у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення із публікаціями та коментарями текстові матеріали російською мовою, здійснивши тим самим їх поширення на інформаційному інтернет ресурсі з використанням наступних цитат і висловів, які визначають форми скоєного злочину, а саме:
- о 13 год 38 хв 24.02.2025 фраза «…и Харьков » у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта « ІНФОРМАЦІЯ_8 » з текстом: «Надо Узловую освободить…»; 
(автор повідомлення погоджується з ідеєю «звільнення» (ймовірно, ворожими силами) населеного пункту «Узлова» й додає Харків до переліку об`єктів, які на його думку, теж потрібно «звільнити», тобто Харків згадується, як бажаний об`єкт «звільнення» (окупації), що свідчить про схвалення агресивних дій щодо України на підтримку зміни статусу українського міста);
- о 14 год 07 хв 24.02.2025 висловлювання: «Затем, что Харьков чисто случайно ушел Украине. И в план новороссии входил этот город и еще Днепр, Одесса и Николаев» у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта «ІНФОРМАЦІЯ_8» з текстом: «А зачем?» (ймовірно щодо потреби або доцільності окупації чи «звільнення» Харкова та інших міст);
(автор повідомлення вклав у смислові твердження компоненти заперечення легітимності державного кордону, виправдовування ідеї захоплення українських територій та розширення територіальних зазіхань);
- о 18 год 31 хв 03.03.2025 висловлювання: «Самое печальное, что они могут начать кошмарить своих же. Как было в Курахово и во многих нп от куда их выгоняли. Сколько невинных людей поубивали, насиловали» у відповідь на повідомлення у вказаному чаті від аккаунта « ОСОБА_9 » з текстом: «Вообще все будет зависеть от хохлов… Будут выеживаться, прийдется бить больно»;
(автор у зазначений спосіб фіксує заявлене переконання про те, що українські військові нібито вже вчиняли та можуть знову вчинити дії, які трактуються як злочини проти цивільного населення. Висловлювання має характер звинувачення, яке подається без конкретизації доказів, із посиланням на невизначене минуле («как было»). 
Вся вищезазначена інформація публічного характеру, що передбачає її розповсюдження, виражена у формі фактичних тверджень, оціночних (оцінних) суджень, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.
Наявність у зазначених вище текстах та висловлюваннях, виготовлених та поширених ОСОБА_4 у період 24 лютого по 03.03.2025, інформації щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, визначена у висновку експерта № СЕ 25-35 /Л/3/2 від 19.09.2025 за результатами судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, проведеної ІСТЕ СБУ.
Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений вище період часу повторно вчинила кримінально карані діяння, пов`язані з виправдовуванням збройної агресії рф проти України, основними складовими взаємозв`язаними мотивами та ознаками якого є: 
- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України, та політико-ідеологічний мотив;
- мета - заподіяння шкоди державним інтересам та дестабілізація суспільних настроїв;
- спеціальна повторність, тобто вчинення двох або більше злочинів, передбачених однією і тією ж самою статтею КК України;
- виправдовування, тобто доведення нібито правоти щодо збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, це комунікативна стратегія, спрямована на легітимізацію агресивних дій, їх обґрунтування або пом`якшення негативного сприйняття як на внутрішньому, так і на міжнародному рівнях;
- усвідомлення, що викладена інформація, розрахована на сприйняття її певними особами, а також є основною підставою того, що такі дії вчинені у формі виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, спрямовані на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України;
- виготовлення матеріалів - первинне створення матеріалів для розповсюдження;
- поширення матеріалів - розповсюдження відповідної текстової інформації зі злочинним змістом;
- діяння характеризується прямим умислом і явним бажанням нав`язати певному колу осіб певну думку, вчинене з принизливою метою прислужити та догодити державі-агресору та її представникам.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно.

Крім того, ОСОБА_4 , розпочавши здійснення поширення матеріалів щодо виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, не змінивши свої антиукраїнські погляди у зв`язку з повномасштабним вторгнення 24.02.2022 рф в Україну, та, не бажаючи діяти в інтересах національної безпеки, забезпечення прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, враховуючи агресивну війну, яку росія розв`язала і веде проти України та українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людяності, не маючи наміру на припинення своїх протиправних дій, продовжила свою протиправну діяльність, але вже у сфері скоєння злочинів проти основ національної безпеки України.
Тим самим вона прийняла свідоме рішення та вчинила злочин, пов`язаний з несанкціонованим поширенням інформації про розміщення Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного стану з метою надання такої інформації представникові держави, що здійснює збройну агресію проти України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 , як мешканка м. Харкова, де вона проживає у кв. АДРЕСА_2 , була достатньо обізнаною щодо місць розташування важливих торгівельних, промислових, транспортних та інших комунікаційних і військових об`єктів на території міста, добре орієнтувалася на місцевості.
При цьому, вона мала достатню інформацію про те, що після повномасштабного вторгнення рф в Україну значна частина території Харківської області, у тому числі й місто Харків, знаходяться під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф.
Факт збройної агресії проти України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії рф проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф) та ін.).
У свою чергу ОСОБА_4 володіла інформацією про те, що саме 24.02.2022 рф, державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, а у відповідь на вказані дії того ж дня Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.
Увірувавши у свою безкарність за розгорнуту протиправну діяльність у сфері скоєння злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, ОСОБА_4 не пізніше 05.05.2025 з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7» встановила зв`язок з невстановленою органом досудового розслідування особою, яка діє як представник іноземної організації - збройних сил російської федерації (далі за текстом - представник зс рф), за допомогою інформаційної телекомунікаційної системи «Telegram» та облікового запису « ОСОБА_10 », до якого прив`язаний абонентський телефонний номер оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 ».
При цьому, вона отримала від зазначеного представника зс рф пропозицію щодо надання йому відомостей та інформації про місцезнаходження у м. Харкові особового складу та військової техніки ЗС України та інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства, залучених до надання відсічі збройній агресії рф проти України.
У відповідь на зазначену пропозицію від представника зс рф ОСОБА_4 , оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи, що вона є громадянкою України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання в дусі російської імперської ідеології, не маючи патріотичних проукраїнських переконань, дотримуючись антиукраїнської політико-ідеологічної мотивації, та, поділяючи, і, підтримуючи нинішні принципи офіційної ідеології російської федерації, надала свою згоду та виявила добровільне бажання щодо співпраці у забезпеченні проведення несанкціонованого поширення інформації про розміщення Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та військової техніки. При цьому, основною умовою було те, що така інформація не повинна була бути отриманою з джерел розміщення у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами. 
Як підсумок ОСОБА_4 , виказавши свою згоду та бажання до активної співпраці щодо виконання поставлених їй представником зс рф злочинних завдань, спрямованих на несанкціоноване поширення військово-значущої інформації, пов`язаної з доведенням її до відома останнього, як до представника держави, що здійснює збройну агресію проти України, усвідомлено поставила собі за мету вчинення злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану.
В подальшому на виконання вищевказаної домовленості ОСОБА_4 , діючи умисно, на реалізацію свого злочинного задуму, не викликаючи підозри як особа жіночої статі, шляхом пересування у різних районах міста Харкова, розпочала здійснювати збір інформації щодо об`єктів із зазначенням їх територіальної прив`язки, на яких перебувають військовослужбовці ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування.
Та, ОСОБА_4 06.05.2025 у період з 22 год 14 хв по 22 год 28 хв, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці на території м. Харкова, діючи умисно, усвідомлюючи факт повномасштабного збройного нападу держави-агресора рф на Україну та введення на всій території України правового режиму воєнного стану, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7», передала наявні у неї відомості представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 » про розташування військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в районі ділянки місцевості з географічними координатами 49°59'11.0"N 36°21'43.0"E, за адресою: АДРЕСА_3 .
Факт перебування військовослужбовців НОМЕР_3 корпусу Національної гвардії України військової частини НОМЕР_2 , які виконували бойові завдання у смузі оборони та перебували 06.05.2025 в районі ділянки місцевості з географічними координатами 49°59'11.0"N 36°21'43.0"E, за адресою: АДРЕСА_3 підтверджено згідно з отриманою інформацією від 19.08.2025 за № 25/102/2/1-2106/х, наданої в/ч НОМЕР_2 2 корпусу Національної гвардії України « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
У подальшому ОСОБА_4 08.05.2025, перебуваючи на території м. Харкова, продовжуючи виконувати отримані від представника зс рф злочинні завдання, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел в умовах воєнного стану, керуючись ідеологічними мотивами, діючи приховано, змогла отримати відомості щодо розташування військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, які розміщувалися в районі ділянки місцевості із приблизними географічними координатами 50°02'57.3"N 36°12'13.5"E, за адресою: АДРЕСА_4 , які, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7», передала о 19 год 19 хв представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 ».
Згідно з отриманою інформацією від 22.08.2025 за № ОТУХ/ОГ/2423, наданої ОТУ «Харків», військовослужбовці військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, виконували бойові завдання у смузі оборони та перебували з 03 по 10 травня 2025 року в районі ділянки місцевості із приблизними географічними координатами 50°02'57.3"N 36°12'13.5"E в районі розташування будинку за адресою: АДРЕСА_4 .
Того ж дня ОСОБА_4 , продовжуючи свої тривалі злочинні дії у часі, охоплені єдиним протиправним умислом, перебуваючи на території м. Харкова, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою « ОСОБА_11 », з id «НОМЕР_7», передала о 20 год 40 хв представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування військового формування, утвореного відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_6 , які розміщувалися в районі ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_5 .
Згідно з отриманою інформацією від ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.08.2025 за № 726/Д, військовослужбовці військового формування утвореного відповідно до законів України, що підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_7 , виконували завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації в районі ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_5 .
Через місяць, 09.06.2025 ОСОБА_4 , не припиняючи свої тривалі у часі протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, перебуваючи на території м. Харкова, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою «ОСОБА_11», з id «НОМЕР_7», у період часу з 11 год 38 хв по 11 год 52 хв передала представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування особового складу та військової техніки військової частини утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, які перебували поблизу гаражного кооперативу «Дорожний» за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, 21.
Згідно з отриманою інформацією 22.08.2025 за № ОТУХ/ОГ/2423, наданої ОТУ «Харків», особовий склад та військова техніка військової частини, утвореної відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ОТУ «Харків» Збройних Сил України Міністерства оборони України, виконували завдання щодо відсічі збройної агресії Російської Федерації, в період з 05 по 10 червня 2025 в районі гаражного кооперативу «Дорожний» за адресою: м. Харків, вул. Котельниківська, 21.
Через декілька днів 21.06.2025 ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Харкова, продовжуючи свої тривалі у часі протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, з використанням власної авторизованої сторінки у месенджері «Telegram» з найменуванням аккаунту російською мовою « ОСОБА_11 », з id «НОМЕР_7», о 16 год 11 хв передала представнику зс рф, який використовував у застосунку «Telegram» обліковий запис « ОСОБА_10 », з прив`язкою до абонентського телефонного номеру оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », наявну у неї інформацію про розташування військового формування, утвореного відповідно до законів України, що входить у підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_6 , які розміщувалися в районі ділянки місцевості за координатами 49.953544, 36.260804, біля адреси: АДРЕСА_6 .
Згідно з отриманою інформацією ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.08.2025 за № 726/Д, військовослужбовці військового формування утвореного відповідно до законів України, що підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_7 , виконували завдання щодо відсічі збройної агресії російської федерації в районі ділянки місцевості за координатами 49.953544, 36.260804, біля адреси: АДРЕСА_6 .
Таким чином, передана ОСОБА_4 у період з 06 травня по 21 червня 2025 року інформація щодо місць перебування військовослужбовців збройних сил України та військової техніки надала можливість представнику держави-агресора проводити заходи, направлені на нанесення шкоди підрозділам ЗС України, іншим військовим формуванням, залученим до надання відсічі збройній агресії, та здійснювати розвідувально - підривну діяльність проти України. 
Надана нею інформація не була такою, що отримана в результаті її розміщення у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами. 
Таким чином ОСОБА_4 у зазначений вище період часу вчинила кримінально карані дії, пов`язані з несанкціонованим поширенням інформації розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинені в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв`язаними мотивами та ознаками якого є: 
- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України;
- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;
- доведення через мережу «Інтернет» несанкціонованої інформації про розміщення українських військовослужбовців в умовах воєнного стану, вчинене з метою надання такої інформації представнику держави, що здійснює збройну агресію проти України;
- головним кримінально караним фактором щодо не санкціонованості розповсюдженої інформації являється факт відсутності розміщення чи поширення цієї інформації Міністерством оборони України, Генеральним штабом ЗСУ, Службою безпеки України, Головним управлінням розвідки України;
- добровільний характер її протиправної, злочинної діяльності, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу;
- спрямованість всіх дій, пов`язаних з наданням представнику зс рф, як представнику держави, що здійснює збройну агресію проти України, несанкціонованої інформації і бажанням цього, характеризують усвідомленість того, що вчинено протиправне, злочинне діяння проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 3 ст. 114-2 КК України, тобто поширення інформації про розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, оскільки така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану з метою надання такої інформації представникові держави, що здійснює збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні за частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, погодилася з кваліфікацією вчинених нею діянь, підтвердивши обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.
Просила суд суворо її не карати, врахувати, що вона вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, як визнавала це із самого початку, та активно сприяла розкриттю злочинів, щиро розкаялася у скоєному, шкодує про вчинені нею діяння. 
Показання обвинуваченої ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.
Захисник у судовому засіданні, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, просив суд призначити обвинуваченій покарання з урахуванням положень ст. 69, 75 КК України. 
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, підтвердила обставини їх вчинення за викладених в обвинувальному акті обставин.
Також прокурор вказав, що ОСОБА_4 одружена, має на утриманні малолітню дитину, 2020 року народження, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Зазначив, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, просив визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 3 ст. 114-2 КК України, та призначити їй покарання:
?за ч. 3 ст. 114-2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
?за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
?за ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Також просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме:
?судова експертиза відео-, звукозапису (висновок експерта № СЕ-19/121-25/26547-ВЗ від 27.10.2025) - 8022 грн. 60 коп.
?судова лінгвістична (семантико-текстуальна) експертиза (висновок експерта № СЕ-25-35/Л/3/2 від 19.09.2025) - 5348 грн. 4 коп.
Арешт майна, накладений ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 09.09.2025 - скасувати.
Долю речових доказів, просив вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме:
- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «12 Pro Max», s/n НОМЕР_4 , imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 - конфіскувати на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, а саме застосувати спеціальну конфіскацію, вилучивши вказаний речовий доказ у власність держави, оскільки він є засобом вчинення кримінального правопорушення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин кримінальних правопорушень, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів, що характеризують її особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникли сумнівів у добровільності позицій сторін.
Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Також судом роз`яснено обвинуваченій, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а її дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частинами другою та третьою статті 436-2, частиною третьою статті 114-2 Кримінального Кодексу України.
В свою чергу, аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_4 вчинила:
- кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, тобто виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; 
- кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинені повторно; 
- кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 3 ст. 114-2 КК України, тобто поширення інформації про розташування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, оскільки така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану з метою надання такої інформації представникові держави, що здійснює збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.
Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_4 під час судового розгляду висловлювала щирий жаль у вчинених злочинах, надала негативний осуд своїм діям, тобто, є наявним факт щирого каяття, що, у свою чергу, свідчить про справжність щирого каяття, а тому суд визнає цю обставину такою, яка пом`якшує її покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 523/4890/19.
Отже, суд враховує її щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та, відповідно до статті 66 КК України, визнає ці обставини такими, що пом`якшують її покарання.
За частиною 1 ст. 69 КК суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідне кримінальне правопорушення, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Сукупність вказаних вище обставин, а також дані про особу, які належним чином характеризують винуватого, є підставою до застосування положень ст. 69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим, де зміст поняття «явно несправедливе покарання» охоплює не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру, що вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним законом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене для досягнення його цілей, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу винного.
Отже, підставою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як учинений злочин, так й особу винного і мають ураховуватися в сукупності. Водночас принаймні одна з установлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Щодо наявності обставини, що пом`якшує покарання, наявність на утриманні малолітньої дитини, то не є обґрунтуваним, яким чином вона істотно знижує ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення.
Верховний Суд у своїй постанові вказав, що наявність на утриманні малолітньої дитини не стосується обставин учинення кримінального правопорушення та жодним чином не перебуває у причинному зв`язку із вчиненим, а характеризує особу лише в загальносоціальному плані.
А тому, щодо наявності у обвинуваченої на утриманні малолітньої дитини, як обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає, що, це є відомостями, які характеризують особу обвинуваченої, оскільки даний факт безпосередньо не стосується обставин учинення кримінального правопорушення та жодним чином не перебуває у причинному зв`язку із вчиненим, а лише характеризує засуджену в загальносоціальному плані.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2025 року у справі № 159/3139/21.
Втім, при призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
А тому при призначенні покарання суд також бере до уваги дані про особу обвинуваченої.
Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Донецька, з середньою спеціальною освітою, одружена, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була офіційно працевлаштована фахівцем з кредитування регіональної мережі ПТ "Ломбард "Перший" ТОВ "Мікрофінанс і компанія", зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому суд, враховуючи в сукупності обставини кримінального провадження, наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також дані, що характеризують особу обвинуваченої, зважаючи на думку прокурора, який вважав за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, доходить висновку про можливість призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 з урахуванням положень ст. 69 КК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
В свою чергу, при призначенні покарання суд також враховує ставлення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаялася.
Згідно положень статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 114-2 КК України є особливо тяжким злочином; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, належить до категорії не тяжких злочинів; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України - до категорії тяжких злочинів.
При цьому суд також враховує, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією рф.
Таким чином, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченої, яка вчинила, у тому числі, злочин проти основ національної безпеки, оскільки вказані злочини є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які передбачають державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, її конституційний лад. Тому без належної кримінально-правової охорони цих суспільних відносин неможливе нормальне функціонування держави та відповідних її інститутів.
Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання
Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинувачену та запобігти її злочинній діяльності неможливо без її ізоляції від суспільства.
При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень за частиною 3 статті 114-2 КК України та частинами 2, 3 статті 436-2 КК України щодо обвинуваченої ОСОБА_4 в умовах діючого воєнного стану в країні є недоцільним.
Таким чином, суд доходить висновку, що застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченій покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, у зв`язку із чим, доводи захисника щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, є безпідставними та необгрунтованими.
У даному випадку, суд враховуючи ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченою, зокрема, вчинення злочину проти основ національної безпеки України, а також всі обставини по справі у їх сукупності, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, зокрема, суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, дійшов висновку про неможливість виховання обвинуваченої без ізоляції її від суспільства та призначає покарання в межах санкції інкримінованої статті.
На переконання суду ОСОБА_4 слід призначити покарання: 
- за ч. 3 ст. 114-2 КК України - із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, та відповідатиме тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Суд також вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Так, 08.09.2025 стосовно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , з моменту фактичного затримання, а саме з 07:45, 08.09.2025.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 04.12.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін - у виді тримання під вартою, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.
У свою чергу, ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 15.01.2026 запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін - у виді тримання під вартою, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 березня 2026 року включно.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком, при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 72 КК України суд зараховує до строку відбування покарання обвинуваченій строк попереднього ув`язнення, починаючи з 08 вересня 2025 року до дня набрання законної сили вироком, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання законної сили вироком.
Стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили (п. 46, п. 62).
Враховуючи те, що обвинуваченій призначено покарання у виді позбавленні волі реально, з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 3 ст. 377 КПК України, для зміни обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. Таким чином, запобіжний захід у відношенні обвинуваченої у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.
Згідно приписів ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.
Таким чином документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченої.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.
При цьому, суд враховує, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Зважаючи на те, що вилучений у мобільний телефон марки «iPhone», моделі «12 Pro Max», s/n НОМЕР_4 , imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 є знаряддями кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати до зазначеного майна спеціальну конфіскацію та передати його у дохід Держави.
На підставі наведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368, 370, 374, 395 КПК України суд 

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України, і призначити покарання:
• за ч. 3 ст. 114-2 КК України - із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;
• за ч. 2 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна;
• за ч. 3 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження з 08 вересня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор».
Стягнути зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме:
- за проведення судової експертизи відео-, звукозапису (висновок експерта № СЕ-19/121-25/26547-ВЗ від 27.10.2025) - 8022 (вісім тисяч двадцять дві) грн 60 коп;
- за проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи (висновок експерта № СЕ-25-35/Л/3/2 від 19.09.2025) - 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн 40 коп, а всього 13371 (тринадцять тисяч триста сімдесят одна) грн 00 коп.
Арешт майна, накладений ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 09.09.2025 - скасувати.
Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:
- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «12 Pro Max», s/n НОМЕР_4 , imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 - конфіскувати на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, а саме застосувати спеціальну конфіскацію, вилучивши вказаний речовий доказ у власність Держави, оскільки він є засобом вчинення кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Повний текст вироку складено 27 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1