ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/16383/24
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №450/03-16 від 02.07.2024 №918010140470 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - з 24.06.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулась із відповідною заявою та необхідними документами до ГУ ПФУ в Житомирській області про переведення її на пенсію по втраті годувальника - її померлого чоловіка. У відповідь на своє звернення отримала лист ГУ ПФУ в Житомирській області, що її заяву у порядку екстериторіальності розглянуло ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийняло рішення про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника за безпідставністю. Вказане рішення слугувало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
19.09.2024 до Житомирського окружного адміністративного суду за вх. №51747/24 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач - ГУ ПФУ в Запорізькій області проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що рішення про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника є правомірним, оскільки підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника слугувало недосягнення заявника пенсійного віку станом на час звернення. Таким чином, у пенсійного органу були відсутні правові підстави для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачу.
03.10.2024 до Житомирського окружного адміністративного суду за вх. №54590/24 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач - ГУ ПФУ в Житомирській області проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV пенсійний вік становить 60 років. Вік позивачки на момент звернення (24.06.2024) 59 років.
28.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшли пояснення по справі вх. №5678/25.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.03.2016 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області, як отримувач пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (Список №2).
24.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58-59). До дня смерті чоловік отримував пенсію за віком. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 11.07.2024 надало відповідь на заяву позивача, про те, що розгляд її заяви та наданих документів здійснило за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області, яке рішенням від 02.07.2024 №918010140470 відмовило у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника за безпідставністю (а.с.29).
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Частиною 3 цієї же статті передбачено можливість переведення з одного виду пенсії на інший з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Нормами статті 36 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому частиною 2 статті 36 Закону №1058-IV передбачено, що непрацездатними членами сім`ї, зокрема, вважаються чоловік (дружина), якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до приписів частини 1 статті 38 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Таким чином, суд робить висновок, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому, необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії, є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.
Статтею 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років визначається, як загальний пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок.
Формулювання в нормі закону відсилки до статті 26 Закону, на переконання суду, вимагає саме дотримання віку (непрацездатності) за цією статтею, що є логічним при питанні призначенні пенсії по втраті годувальника.
За таких обставин позивач, як дружина померлого годувальника на час звернення до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника не досягла 60-річного віку, тобто віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії.
За наведених обставин суд робить висновок, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відмовляючи у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, довели правомірність своїх дій та рішення. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними допустимими доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
На підставі вищевикладеного та системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідачів на користь позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, 158-Б, м.Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

19.01.26