ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 лютого 2026 року        м. Чернівці           Справа № 724/2142/25
Провадження №22-ц/822/198/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Литвинюк І. М., 
суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н.,  
за участю секретаря судового засідання: Черновська Г. К.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – Топорівська сільська рада, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2025 року, головуючий у І-й інстанції – Гураль Л. Л., присяжні: Кучер В. М., Попов В. С., 

ВСТАНОВИВ: 
У червні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересовані особи: Топорівська сільська рада, ОСОБА_2 .
Заява мотивована тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 . Також має ще одного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не проживає на території України з 2009 року. 
Вказувала на те, що за відомою їй інформацією, донька ОСОБА_6 разом із своїм сином, а її онуком ОСОБА_2 у 2009 році виїхала до Республіки Італія та з 2011 року вони втратили зв`язок, жодного разу не бачились. 
До села її донька жодного разу не приїздила та з 2011 року не виходить на зв`язок, ні телефонний, ні особистий. 
Зазначала, що такий розрив зв`язків для неї є незрозумілим, оскільки вони не конфліктували, не мали жодних проблем чи непорозумінь, тому вона прийшла до висновку, що склались обставини, за яких її донька пропала за невідомих обставин.
Просила встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що її донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є безвісно відсутньою.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за період з 2011 - 2025 роки заявницею особисто не приймалися заходи для встановлення місцезнаходження доньки ОСОБА_6 . Не здійснювалися такі розшуки і сином ОСОБА_6 , який у даній справі є заінтересованою особою. А з показів брата ОСОБА_6 – ОСОБА_4 також вбачається, що розшуки сестри він не здійснював.
Тобто жодна особа з числа близьких родичів ОСОБА_6 не здійснювала заходів щодо її розшуку та встановлення її місця знаходження.
Заявницею та її представником, крім викладених у заяві обставин, не надано жодного належного та допустимого доказу або сукупність таких доказів, які б надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності ОСОБА_6 .
Сам по собі факт не підтримання зв`язку заявницею з ОСОБА_6 протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою, як і виїзд особи на територію іншої країни.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник заявника ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
Вказує на те, що в рамках розгляду справи по суті та у своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що визнання доньки безвісно відсутньою їй необхідно для зняття її з реєстрації місця проживання та можливого подальшого спадкування.
Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно визнання її доньки безвісно відсутньою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить визнати безвісно відсутньою, певного матеріально-правового зв`язку.
Наданими доказами та поясненнями свідків підтверджується, що у місці постійного проживання ОСОБА_6 відсутні відомості про місце її перебування протягом не тільки останнього року, а фактично з 06 березня 2019 року. Вважає, що на даний час є всі підстави для визнання ОСОБА_6 безвісно відсутньою.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 09 жовтня 1976 року укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 .
Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 24 січня 1992 року, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірваний, актовий запис 54, після розірвання шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_10 .
Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002829497 від 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_1 . 
Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002829111 від 27 лютого 2025 року за цією самою адресою разом з ОСОБА_1 зареєстрований та проживає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААД №151609 від 19 грудня 2024 року – ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи. 
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Колінковецькою сільською радою, у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Довідкою від 15 вересня 2023 року №1849 підтверджується, що ОСОБА_5 є особою з інвалідністю першої групи підгрупи Б загального захворювання, строком з 30.06.2023 по 31.07.2026.
Відповідно до довідки Колінковецького старостинського округу від 03 червня 2025 року №538 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входить син – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зі слів матері ОСОБА_1 в травні 2009 року вони виїхали за межі громади. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Колінковецького старостинського округу №539 від 03 червня 2025 року.
У відповіді Хотинського відділу ДРАЦС від 16 серпня 2025 року №36.5-13/432 вказано, що при проведенні перевірки по архіву та за відомостями Державного реєстру щодо державної реєстрації народження, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по архіву виявлено:
- актовий запис № 29 від 01.06.1979, складений виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- актовий запис про народження дитини №26 від 21 травня 2003 року, де ОСОБА_6 вказана матір`ю дитини.
Відповідно до довідки державної прикордонної служби України від 19 серпня 2025 року №19/66945-25-вих щодо перетину державного кордону України ОСОБА_11 в період з 08 листопада 2017 року по 19 серпня 2025 року, остання здійснювала перетин кордону на в`їзд 02 червня 2018 року (т/з Бергамо-Чернівці), на виїзд 22 червня 2018 року (т/з Чернівці-Бергамо); на в`їзд 01 березня 2019 року та на виїзд 06 березня 2019 року.
Згідно з довідкою про результати проведення перевірки інформації О/у СКП ВП №2 (м. Хотин) ОСОБА_6 в період з 20 листопада 2017 року по 08 жовтня 2025 року перетинала кордон України, а саме: 02 червня 2018 року – в`їзд в Україну, 22 червня 2018 року – виїзд з України, 01 березня 2019 року - в`їзд в Україну та 06 березня 2019 року – виїзд з України. Також перевіркою ІКС ІПНП було встановлено, що розшук ОСОБА_6 здійснюється у ВП №6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області.
З листа Відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького районного управління поліції від 28 жовтня 2025 року вбачається, що 12 вересня 2025 року через СЕД до відділення поліції надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_1 з приводу втрати зв`язку зі своєю донькою ОСОБА_6 , яка в 2009 році виїхала з України до Республіка Італія та з 2011 року не виходить із заявницею на зв`язок. Цього ж дня працівниками зонального сектору №5 відділу кримінальної поліції Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області було оголошено в розшук ОСОБА_6 . В подальшому матеріали за зверненням ОСОБА_1 були направлені по підслідності до ВП №2 (м. Хотин). На даний час працівниками зонального сектору № НОМЕР_5 відділу кримінальної поліції Чернівецького РУП ГУНП проводяться заходи щодо встановлення знаходження ОСОБА_6 .
З копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку за 2016-2020 роки вбачається, що ОСОБА_6 є головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з відомостей з державного реєстру речових прав за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно не зареєстровано.
Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).
Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).
Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).
Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Законодавець пов`язує визнання особи безвісно відсутньою зі встановленням відповідного юридичного складу, тобто сукупністю взаємопов`язаних юридичних фактів, що становлять предмет доказування.
Такою сукупністю юридичних фактів, тобто юридичним складом, є: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17, від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17, від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17, від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц, 09 жовтня 2024 року у справі № 754/7858/23, від 11 листопада 2024 року у справі № 229/4416/21.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та заслухавши показання свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд першої інстанції надав оцінку цим доказам в межах своїх повноважень відповідно до положень статті 89 ЦПК України.
Як вбачається з листа Відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького районного управління поліції від 28 жовтня 2025 року, 12 вересня 2025 року через СЕД до відділення поліції надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_1 з приводу втрати зв`язку зі своєю донькою ОСОБА_6 , яка у 2009 році виїхала з України до Республіка Італія та з 2011 року не виходить із заявницею на зв`язок. Цього ж дня працівниками зонального сектору № 5 відділу кримінальної поліції Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області було оголошено в розшук ОСОБА_6 . В подальшому матеріали за зверненням ОСОБА_1 були направлені по підслідності до ВП № 2 (м. Хотин). На даний час працівниками зонального сектору № НОМЕР_5 відділу кримінальної поліції Чернівецького РУП ГУНП проводяться заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_6 .
Враховуючи, що пошуки ОСОБА_6 не є завершеними, відтак, колегія суддів вважає, що заявником не доведені обставини, які б давали підстави визнати ОСОБА_6 безвісно відсутньою.
Колегія суддів враховує, що виїзд ОСОБА_6 на територію іншої країни не може сам по собі свідчити про її безвісну відсутність.
Показання свідків не можуть бути безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.
ОСОБА_1 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, беззаперечних доказів на підтвердження відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_6 .
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм оцінку у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_6 безвісно відсутньою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і зауважує, що сам по собі факт втрати ОСОБА_1 зв`язку з донькою ОСОБА_6 та/або її небажання спілкуватися з нею, не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надано належну оцінку в сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні дотримані норми матеріального і процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що заявник посилається на втрату зв`язку з донькою з 2011 року, тобто до цього часу і з 2011 року заявниця мала можливість з`ясувати чи принаймні здійснити спроби з`ясувати причини відсутності доньки ОСОБА_6 за останнім відомим місцем проживання і запросити відповідні дані, однак заявниця цих обставин не навела. Крім того, з письмових доказів вбачається, що у 2019 році, а саме з 01 березня 2019 року, ОСОБА_6 перебувала на території України, а 06 березня 2019 року виїхала з України.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду, та фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 ,  залишити без задоволення. 
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 лютого 2026 року.

Суддя- доповідач      І. М. Литвинюк
Судді:          Н. К. Височанська 
І. Н. Лисак