ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 січня 2026 року	Справа №160/36302/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
22.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту від 13.12.2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за батьком - інвалідом II групи.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач є єдиним членом сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, який може здійснювати постійний догляд за своїм батьком, ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи. Інших членів сім`ї, які могли б здійснювати догляд за батьком, немає. ОСОБА_3 , як онук ОСОБА_2 , не може здійснювати догляд за дідом, оскільки виконує обов`язки поліцейського згідно чинного законодавства та перебуває в іншому місті. Служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки особа, з огляду на службові обов`язки, не може вільно розпоряджатися місцеперебуванням та часом. Зазначений факт та надані на його підтвердження документи були проігноровані Відповідачем, а лише у відповіді на рапорт зазначено «Правові підстави для звільнення відсутні, у зв`язку із тим, що у батька Позивача - ОСОБА_2 є родич другого ступеня спорідненості, а саме онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Також Відповідач не навів доводи можливість участі онука у здійсненні догляду за батьком Позивача, натомість Позивач надав максимально можливий перелік документів, які засвідчують факт, щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, позивач звернувся до суду із цим позовом.
29.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
31.12.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на наявність у батька позивача, ОСОБА_2 , іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення (донька - ОСОБА_4 ), члена сім`ї другого ступеня споріднення (онук - ОСОБА_3 ).
05.01.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив представника позивача, якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
Батько позивача - ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 22.10.2025 року № 10/25/3990/В.
У зв`язку із чим, 13.12.2025 року позивачем звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, додавши до нього копії відповідних документів.
17.12.2025 року відповідач листом повідомив позивача про те, що за результатами розгляду рапорту правові підстави для звільнення на даний час відсутні, у зв`язку із тим, що у батька позивача, ОСОБА_2 , є родич другого ступеня споріднення, а саме онук - ОСОБА_3 .
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Звертаюсь з рапортом до командира військової частини, позивач послався на абз.3 п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, відповідно до приписів яких військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Так, п.3 ч.12 цієї статті визначено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснювати догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 22.10.2025 року № 10/25/3990/В.
Проте, листом відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на наявність іншого члена сім`ї, а саме онука - ОСОБА_3 .
Оцінюючи такі підстави відмови відповідача, суд враховує наступне.
Як вже зазначалося вище, підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, п.3 ч.12 цієї статті встановлено, що під час дії військового стану військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
З конструкції цієї норми вбачається, що законодавством передбачено три умови, за наявності яких позивача може бути звільнено з військової служби:
- один із батьків військовослужбовця чи батьків дружини (чоловіка) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи;
- така особа з інвалідністю потребує постійного догляду;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Приналежність батька позивача до осіб з інвалідністю ІІ групи та потреба у постійному догляді підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 22.10.2025 року № 10/25/3990/В.
Як зазначено, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю І-Б групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.
Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.
Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Таким чином, законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, яким є, зокрема спільне проживання.
Фізична наявність онука, який не проживає з дідом однією сім`єю, не є членом його сім`ї, а наразі є рядовим поліції і перебуває на посаді курсанта 3-го курсу денної форми здобуття освіти Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної поліції ім. Е.О. Дідоренка Донецького державного університету внутрішніх справ в м. Кропивницький, за кошти державного бюджету, вказує на ту обставину, що з об`єктивних причин онук не має змоги і можливості здійснювати відповідний догляд.
Вказане корелюється із правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, яка викладена у постанові від 25.11.2025 у справі №600/2198/25-а.
Враховуючи викладене, суд вважає, вищенаведене, достатньою підставою для звільнення позивача - ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Інші аргументи представника відповідача вивчені судом, проте не можуть бути враховані, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
З урахуванням ст.9 КАС України, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, як особою з ІІ групою інвалідності.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт порушення його прав, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити повністю.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст. 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту від 13.12.2025 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за батьком - інвалідом II групи.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко